125 



betes dolabratus og Hydroporus atriceps begge i stort Antal. 

 Begge disse Vandkalve ere almindelige overalt i Grønland. 

 Colymbetes dolabratus (Tav. V , Fig. 3) benævne Grønlænderne 

 «Mingok», og de nære stor Frygt for den. De fortælle nemlig, 

 at den kan synkes og komme ned i Maven med Drikkevandet 

 og er da meget farlig ved , at den bider Indvoldene itu , og de 

 bave mange Fortællinger om Folk, som ere døde af dens Bid; 

 for at befri sig for den drikke de Tran. Lignende Fortællinger 

 skulle iøvrigt existere mange Steder i Europa om de større 

 Vandkalvearter, kun henføres deres Skadelighed blot til Heste 

 og Kvæg. Grønlænderne fortalte iøvrigt, at de kunde befri de 

 Søer, hvoraf de tage Drikkevand, for «Mingok»en ved at fange 

 Tanglopper og sætte dem deri. Der opstaar da en Krig, hvori 

 de dræbe hinanden, saa at Vandet renses. Fabricius beretter 

 det samme om den og siger, at der bestaaer en «mira anthi- 

 pathia» mellem den og Tangloppen. Grønlænderne kjende saa- 

 ledes ganske godt denne Vandkalv, men det samme, som jeg 

 tidligere har bemærket, gjælder ogsaa her, at, naar man viser 

 dem den lille Hydroporus, sige de, at det er «Mingok »ens unger. 

 Larven til Colymbetes, som allevegne er almindelig sammen med 

 Billen, benævne Grønlænderne «Pamiortok», og de sætte den 

 selvfølgelig slet ikke i Forbindelse med Vandkalven. INaar jeg 

 derfor viste dem den og sagde, at det var en «Mingordussak» 

 d.v. s. «den, der bliver til en Mingok», saa saae de yderst tviv- 

 lende paa mig og mente sandsynligvis, at jeg havde en Skrue løs. 

 Foruden disse to Vandkalve tog jeg endvidere her Gyrinus 

 marinus, der forekom i temmelig store Flokke; denne Art er vel 

 ikke sjelden i Grønland, men den synes at være meget lokal, 

 da det er det eneste Sted i Grønland, hvor jeg har iagttaget den, 

 men den er tidligere hjembragt fra andre Steder. Foruden Imago 

 tog jeg tillige Larven, et Fund, der ikke er uden Interesse. 

 Derimod synes der ikke i Grønland at forekomme nogen Hy- 

 drophil, i det mindste er en saadan aldrig tagen, og naar man 

 erindrer den ringe Vegetation, der er i Søerne, er dette Forhold 



