190 



Proportioneringen. 



Spørgsmaalet om Menneskeracernes Proportionering, om 

 Forholdet mellem de vigtigste Legemsdeles relative Størrelse 

 har i de senere Aar begyndt at antage en ny Form. Medens 

 man tidligere betragtede det som en selvfølgelig Ting, at de 

 europæiske Folkeslag ogsaa i rent legemlig Henseende repræ- 

 sentere det højeste Trin i Udvikling, og at Negrene staa nær- 

 mest ved Aberne, fordi de have lange Arme ligesom disse, saa 

 har man nu begyndt at faa Øjnene op for, at hvis man over- 

 hovedet skal kunne naa frem til fuld Forstaaelse af Menneske- 

 racernes indbyrdes Slægtskabsforhold og deres mulige Sammen- 

 hæng med den øvrige Dyreverden , saa maa man først og 

 fremmest søge at komme bort fra alle saadanne forudfattede 

 Meninger. Hvorledes man end opfatter Menneskeslægtens Af- 

 stamningsforhold, saa er det i ethvert Tilfælde sikkert nok, at 

 den for Tiden danner et velafgrænset organisk Hele, der baade 

 kan og bør betragtes som saadant, uden Hensyn til dens mulige 

 Slægtskab med andre levende Væsener. Svælget mellem de 

 laveste Mennesker og de højeste Aber er for dybt, til at der 

 foreløbig kan være Tale om at faa det udfyldt, og Spørgsmaalet 

 om «the missing link» har for Øjeblikket ingen reel Interesse. 



Om de forskjellige Menneskeracer nedstamme fra et eller flere 

 Far, er et Spørgsmaal, der ligeledes har tabt en stor Del af sin Be- 

 tydning, idet man ved de omfattende anthropologiske Undersøgel- 

 ser, der i de sidste Decennier ere foretagne rundt om paa Jorden, 



