196 



hos Kvinder, hvoraf det fremgaar, at disse have baade absolut 

 og relativt kortere Ben end hine. 



Hvad Udviklingen angaar, viser det sig, at Benlængden 

 tiltager lidt med Aarene hos Kvinder, om end med nogen 

 Uregelmæssighed, hvorimod den hos Mændene holder sig nogen- 

 lunde konstant efter det tyvende Aar, i ethvert Tilfælde uden 

 kjendelig Stigning. 



Efter ovenstaaende Tabel, der viser Underextremiteternes 

 absolute og relative Længde hos begge Kjøn, kan det neppe 

 med Sikkerhed siges, at Vestgrønlændernes Ben forkrøbles eller 

 hæmmes i Udviklingen ved Opholdet i Kajakerne, i ethvert 

 Tilfælde ikke i nogen væsenlig Grad. Forskjellen mellem den 

 iMaade, hvorpaa Mænd og Kvinder i saa Henseende forholde 

 sig, er for ringe og utydelig, til at man kan tillægge den nogen 

 afgjørende Betydning, men hvis det skulde bekræfte sig, hvad 

 der er Grund til at formode, at Underextremiteterne udvikle sig 

 med Alderen hos voxne Individer af andre Menneskeracer, er 

 det dog ikke uden Interesse, at en saadan Udvikling ikke finder 

 Sted hos Vestgrønlænderne og sandsynligvis heller ikke hos 

 andre Eskimostammer. Hvorledes dette nu end forholder sig, 

 er det imidlertid indlysende, at der ikke fra et enkelt negativt 

 Resultat kan hentes gyldige Beviser imod Rigtigheden af den 



