232 



endnu er tilbøjelig til at betragte som skarpt adskilte 1 ). Nyere 

 Anthropologer have betegnet Eskimoerne som «paradoxale» i 

 Henseende til Næsens Bredde 2 ), der hos dem er mindre end 

 hos nogen anden Race, og det kan heller ikke nægtes, at 

 Udtrykket har en vis Berettigelse, men det kan med ligesaa 

 god Grund anvendes om hele Ansigtets Form, der er ligesaa 

 ejendommelig. Hvad Næsen angaar, staa Eskimoerne i dia- 

 metral Modsætning til Negrene, og heri ligger netop det 

 interessante ved dette Træk. Hos Børn er Næsen afgjort 

 bredere end hos Voxne og i Overensstemmelse med, hvad 

 der allerede gjentagne Gange er fremført om lignende Paral- 

 leler, maatte man derfor betegne Negrenes brede Næseform 

 som en juvenil Slandsningsform, medens Eskimoernes meget 

 smalle Næse maatte opfattes som et Tegn paa en højere 

 fysisk Udvikling. Hertil er der imidlertid at bemærke, at dette 

 Forhold, der staar i absolut Modsætning til, hvad der foreligger 

 om en Række andre Træk, er irrelevant med Hensyn til 

 Spørgsmaalet om Racernes indbyrdes Slægtskabsforhold, fordi 

 det er saa kompliceret, at man ikke uden videre kan afgjøre, 

 hvilken Form, der er den mest udviklede. Den Omstændighed, 

 at Næsen bliver smallere under den individuelle Udvikling, maa 

 uden Tvivl betragtes som et sekundært Fænomen , en Følge 

 af, at Overkjæbebenene blive større og kraftigere, efter som 

 man ikke ret vel kan tænke sig, at Lugteorganet skulde svinde 

 ind under Opvæxten. Det forekommer mig, at Sandsynlig- 

 heden i høj Grad taler for, at den betydelige Forskjel paa 

 Næsens Bredde hos Eskimoerne og Negrene er et simpelt 

 Udtryk for, at Lugteorganet, ligesom saa meget andet, er 

 stærkere udviklet og derfor kræver mere Plads hos disse 

 sidste 3 ). 



J ) Physical Ethnology. Smithsonian Report. 1862. p. 262. 



2 ) Top in ard: Elem. d'Anthr. gen. Paris 1SS5. p. 293: 



3 ) Se herom Darwin: Descent of Man. London 1871. I. p. lis. 



