240 



foreligger paalidelige Beviser for, at der i det arktiske Amerika 

 findes ægte Eskimoer med europæiske Træk, og navnlig maa 

 den bekjendte Meddelelse om de blonde Eskimoer i Labrador 

 forkastes som ganske uholdbar. Charlevoix, der sædvanligvis 

 anføres som den, fra hvem denne Efterretning stammer, siger 

 ganske vist, at: «deres blonde Haar, deres Skæg, deres Huds 

 Hvidhed — — — — lader ingen Tvivl tilbage om, at de have 

 en Oprindelse, der er forkjellig fra de andre Amerikaneres», 

 men lidt ovenfor paa samme Side 1 ) fortæller han, at deres Haar 

 er «sædvanligvis sort, undertiden blondt«, og det er aabenbart 

 det, der er det rigtige. At Charlevoix undertiden kan have 

 set blonde Eskimoer, er ikke saa mærkværdigt, naar man er- 

 indrer, at Fiskere fra INormandiet paa hans Tid allerede i over 

 to Hundrede Aar havde havt regelmæssigt Samkvem med de 

 Indfødte i disse Egne, men forøvrigt er hans personlige Kjend- 

 skab til Eskimoerne saa ringe, at der ikke kan tillægges hans 

 Oplysninger om dem synderlig Betydning. 



I Forbindelse med det krusede Haar og den lyse Teint kan 

 Skægvæxten fremhæves som en af de ydre Ejendommelig- 

 heder, hvis Tilstedeværelse hos Eskimoerne i Almindelighed 

 tyder paa en Indblanding af ikke-amerikansk Blod. Der fore- 

 ligger saa mange Meddelelser om skæggede Eskimoer fra Egne, 

 hvor der ikke ret vel kan være Tale om Krydsning med Euro- 

 pæerne, at man ikke kan afvise dem som upaalidelige , men da 

 ellers intet amerikansk Folkeslag har Skæg, maa man nød- 

 vendigvis i dets Forekomst hos ægte Eskimoer som et nyt 

 Vidnesbyrd om det nære Slægtskab med de stærkt skæggede 

 Stammer i det nordøstlige Asien, af hvilke Ainoerne, Japans 

 Urbefolkning, ere de bedst kjendte. 



For Vestgrønlændernes Vedkommende er det dog nok saa 

 naturligt at opfatte Skægvæxten som et Vidnesbyrd om Kryds- 

 ning med dansk Blod, og herfor taler da navnlig den Omstæn- 



l ] Histoire de la Nouvelle France. Paris 1744. III. p. 179. 



