16 



denne Bugt gaaer en Dal, opfyldt af Søer, ind mod Indlands- 

 isen. 



Jakobshavns Is fjord med Omgivelser er tidligere om- 

 stændelig beskrevet her i Meddelelserne 1 ), saa at jeg skal ikke 

 komme nærmere ind herpaa, men kun minde om, at det den- 

 gang viste sig, at Bræens Ende, altsaa det Sted, hvor Isfjeldene 

 dannes, flyttede sig et meget betydeligt Stykke fra Tid til 

 anden og i 1880 laa omtr. 4,2 Kvml. Øst for det Sted, hvor den 

 havde ligget i 1850. Da det selvfølgelig er af stor Interesse 

 engang imellem at faa bestemt Yderrandens Beliggenhed, var 

 det i Instruxen anført som særdeles ønskeligt, at vi gjorde en 

 Tour hertil i dette Øjemed. 



I Dagene fra den 1ste — 3die August foretoges denne Rejse 

 ad den tidligere beskrevne Vej over Tasiusak. Det viste sig 

 da, at Randen havde trukket sig endnu henved 1 U Mil længere 

 tilbage end i 1880, saa at den altsaa laa næsten 5 Kvml. Øst 

 for Pladsen i I860, et Faktum, som er et fyldestgjørende Bevis 

 for, at det ikke er Fjordbundens Heldning, som betinger 

 Isfjeldenes Dannelse. Rimeligvis er det rent ydre Aarsager, 

 som bevirke, at denne snart foregaaer paa et, snart paa et 

 andet Sted i Fjorden. I 1883 var Afstanden fra Enden af de 

 Partier, som langs Kysten glide paa Land, til selve Midter- 

 partiets lodrette Rand, regnet i Fjordens Retning, endnu større 

 end i 1880, hvilket jo ogsaa stemmer med den givne For- 

 klaring, at virkelige Isfjelde kun dannes i Midten, medens der 

 fra Yderpartierne kun sjeldnere falder Is ned. 



Syd for Jakobshavns Isfjord er Kysten meget indskaaren 

 med dybe Bugter, hvoraf Laxebugten, Nord for Colonien 

 Christianshaab, er den betydeligste. Fra Bunden af denne gaaer 

 et Dalstrøg, fyldt af Søer, i nordøstlig Retning, til en lille Bugt 

 af Tasiusak, ad hvilken Vej man om Vinteren kan kjøre med Slæde. 

 Syd efter findes her en Del Øer langs Kysten. De højeste Fjelde 



>) 4de Hefte S. 3—38. 



