50 



bred Dal, ad hvilken en vandrig Elv — Afløbet fra den store 

 Sø Tasersuak — flyder i talrige Bugtninger, idet den skærer 

 sig dybt ned i den udstrakte, næsten plane Terrasse, som 

 danner Dalens Bund (Tav. VI. Fig. 1). Elven er sejlbar paa hele 

 Strækningen til Tasersuak, kun er der et Sted, hvor den har saa 

 stærkt et Fald, at Konebaaden og Bagagen her maa bæres over 

 Land til det roligere Vand ovenfor Faldet. Dette Sted , Itivnek 

 kaldet, har i umindelige Tider været Samlingsplads for talrige 

 Grønlændere, som opholde sig paa dette Sted en Del af Sommeren 

 for Laxefangstens Skyld, der her giver et stort Udbytte. Itivnek 

 er endvidere Udgangspunkt for Renjægerne, der i Kajakker og 

 Konebaade drage længere ind i Landet ad Elven og Søerne. 

 Fjorden udenfor er rig paa Fisk og Sæler, og denne Egn byder 

 saaledes rigelig Næring; det er derfor rimeligt nok, at Nord- 

 boerne her kunne have havt enkelte Bopæle, saa meget mere 

 som den store Slette maa have kunnet yde tilstrækkeligt Græs 

 til Faare- eller Gedehold. Det berettes da ogsaa, at man tid- 

 ligere har kjendt nordiske Rudera paa dette Sted 1 ), og Befolk- 

 ningen ved Ikertoks beboede Pladser vidste ogsaa at berette 

 derom; enkelte mente endog at kunne paavise Stedet, men da 

 det kom til Stykket, maatte de give fortabt, og vor Søgen bragte 

 heller intet Resultat; det er saaledes sandsynligt, at de nord- 

 ligste paaviselige Spor af vore Forfædres Bopæle i Grønland nu 

 for stedse ere udslettede. Ifølge Grønlændernes bestemte Ud- 

 sagn skulle de have ligget Nord for Elven ved dennes Udløb i 

 Fjorden, men her var, som sagt, Intet at opdage. 



Med forholdsvis ringe Besvær roede vi imod den stærke 

 Strøm op ad Elven til Itivnek, og vilde, efterat have baaret 

 Baad og Bagage over Land, have fortsat Rejsen videre ind i 

 Tasersuak; men det viste sig snart, at denne endnu var belagt 

 med Is (den 1ste Juli), som umuliggjorde en yderligere Frem- 



*) Grønlands historiske Mindesmærker III, S. 842, og Nordisk Tidsskrift for 

 Oldkyndighed 11 S. 334—335. 



