210 



mer smaa lerede Elve. Disse smaa Elve samle sig noget 

 fra Fjorden til en større, som udmunder i Bunden af 

 den. Paa Sydsiden skyder en Bræ ned uden dog at 

 naa Vandet. Vi vilde her samle nogle Planteforsteninger, 

 men de, vi fandt, vare meget utydelige, og den næste Dag 

 gik vi derfor igjen ud af Fjorden til Søndre- Upernivik. Her 

 hørte vi imidlertid, at der paa Sydsiden af Fjorden, som vi ikke 

 havde besøgt, skulde findes bedre Forsteninger. Cand. Ussing 

 afrejste derfor om Natten med en Slup for den næste Dag at 

 kunne undersøge det paagjældende Sted , medens den øvrige 

 Del af Expeditionen fortsatte Rejsen Nord efter. 



Det Sted i Ingnerit- Fjorden, hvor de gode Forsteninger 

 skulde findes, var ved en lille Bugt nedenfor den føromtalte 

 Bræ. Der er her baade daarlig Teltplads og daarlig Ankerplads 

 for Fartøjer. Ifølge Meddelelse fra C s s in g fandtes For- 

 steningerne i en Skrænt, foran hvilken der kun var en ved Flod- 

 tid meget smal Forstrand af Basaltblokke. Skrænten, hvis Højde 

 er c. 30 Fod, begynder ved Østsiden af den Bugt, hvor Bræelven 

 fra Syd kommer ud, og fortsætter sig omtrent et Par hundrede 

 Fod mod Øst. Den største Del af Skrænten var dækket af Basalt- 

 blokke, Sand, Grus og Sne (Is); forneden var Sneen bortsmeltet, saa 

 at man kunde krybe ind under den og samle Jernstenene, som 

 indeholdt gode Forsteninger. Paa de blottede Steder af Klinten 

 iagttoges Sandsten med mellemliggende tynde Lerskiferlag, som 

 indeholdt tydelige Aftryk; Sandstenen selv indeholdt Kulpartikler 

 i Mængde. Jernstenen optraadte dels som Lag, dels som Con- 

 cretioner. Ifølge Cand. Bartholins Bestemmelse findes der 

 blandt de hjembragte Forsteninger: Alnus Kefersteinii Goepp , 

 Corylus Mac Quarrii Forb. (?i, Populus arctica Hr. og Taxodium 

 disticum miocenum Hr. 



Den største Del af Forsteningerne toges af de løse , ned- 

 rullede Blokke under Sneen. Kul brydes fortiden ikke ved 

 Ingnerit, ikke heller kunde de sees faststaaende paa noget af de 



