216 



trækkene er rigtigt. Rink har ligeledes tegnet et Billede af 

 Bræernes Udseende, men det er tegnet fra en Fjeldtop, som 

 ligger noget længere mod Vest end den, vi bestege. 



Fra den Ilte til den 15de August vare vi nu her be- 

 skæftigede med forskjellige Undersøgelser. Kekertarsuak støder 

 med sin Østende tæt op til Isen. Den Syd eller SO. for 

 øen liggende Del af Bræen (se Tav. XIV) er ikke synderlig 

 stærkt udskydende, hvorfor Farvandet her var nogenlunde isfrit. 

 Derimod er det Stykke af Bræen , som ligger Nord for Øen 

 (Tav. XV), stærkt udskydende, og det er dette Parti, som for 

 Størstedelen producerer den Masse Isfjelde, der gjør Uperniviks 

 Isstrøm til en 1ste Klasses Isfjord. Strengt taget maa man 

 regne hele Strækningen fra 72° 47' til 73° 2' til Uperumks 

 Isbræ, og denne kan da deles i 3 Dele, de nordlige, midterste 

 og sydlige Bræer. 



De nordlige Bræer ligge mellem det høje Kagsersuaks 

 Land og Nunatakkerne Akugdlikasik og Kangigdlek. Deres 

 Bevægelsesretning er fra Nord til Syd, men Bevægelsen er ikke 

 synderlig stor. 



De midterste Bræer gaa fra Kangigdlek til Kekertarsuak 

 og ere kun afbrudte af nogle mindre Nunatakker. De bevæge 

 sig fra Øst til Vest, og den sydlige Del tillige med overordent- 

 lig stor Hastighed. 



De sydlige Bræer strække sig fra Kekertarsuak mod Øst 

 til Umanak og derfra videre Syd paa til det faste Land. 



Den Vest for Umanak liggende Del bevæger sig i sydvest- 

 lig Retning og meget langsomt; den sydlige Del derimod i 

 vestlig Retning og noget hurtigere. 



Vi udstak nu her en Basis, der var 1278 Fod lang i 

 348 Fods Højde o. H , og maalte fra dennes Fndepunkter med 

 Theodolith til de mest kjendelige Punkter paa Isen. Det er 

 ikke nogen let Sag med forskjellige Belysninger og fra for- 

 skjellige Steder at finde de engang maalte Punkter igjen. De 



