27. 



og saameget desto heldigere er det, at det er den, over hvilken 

 vi besidde den fnldstændigste Monographi , grundet paa de 

 nyeste Undersøgelser, sammenstillede med Iagttagelser, der gaa 

 langt tilbage i Tiden og blandt andet omfatte det omtalte 

 Øjenvidnes hidtil enestaaende Beretning om en Kalvning af 

 store Isfjelde. Det er jo nu ved de nyeste Iagttagelser beviist, 

 at den faste Isbræ her i visse Aar kan være skudt omtrent en 

 Mil længere frem end til andre Tider, og at dette yderste Stykke 

 er at betragte som en af Havet helt baaren Flydebro, idet kun 

 et Sammentræf af tilfældige Omstændigheder har hindret denne 

 Plade i at sønderbrydes tidligere. Ved denne Opdagelse for- 

 klaredes den gaadefulde Forekomst af Sælhunde, som tidligere 

 vare fundne i en lille, fra Hovedfjorden ved den fremskudte 

 Isbræ afskaaren Bugt, og der blev kastet Lys over Dannelsen 

 af Isfjeldene , som særlig paa denne Fjord ere af overordentlig 

 Størrelse. Den Heldning, hvormed denne Isbræ, som en fra 

 Indlandsisen udgaaende Arm, sænker sig ud i Fjorden, er fra 

 først af meget ringe, og der er nogen Rimelighed for, at den, om 

 end i endnu ringere Grad, fortsætter sig over den nysnævnte, til 

 visse Tider fremskudte og forøvrigt af Havet baarne Del. I sidst- 

 nævnte Tilfælde vil den yderste Rand være noget nedtrykt, og 

 i saa Fald vil Vandets løftende Kraft kunne bidrage til at foran- 

 ledige Kalvningen. Dette lader sig dog ikke bevise, men, hvad 

 man med Sikkerhed veed, er, at de store Isfjelde komme til at 

 rage betydeligt højere op over Havfladen, end den Rand af den 

 faste Is, fra hvilken de ere løsbrudte. Alan kan derfor fuldtvel 

 paastaa, at disse store Isfjelde snarere ere opstaaede under en 

 Rejsning op over Havfladen end ved en Nedstyrtning i samme, 

 om end denne Rejsning muligvis indskrænker sig til Toppene 

 eller Kanterne af de mægtige Blokke. Ved de nyeste Under- 

 søgelser er Randen af den faste Isbræ i dens længst tilbage- 

 trukne Stilling befunden i det højeste at naa 200 Fod op over 

 Havet. Hvis Isbræen, om end kun i en meget ringe Grad, 

 fortsætter sin Heldning i den til andre Tider henved I Mil 



is* 



