11 
viser derimod det Exemplar, der under Mærket К. 39 findes i det 
kgl. Bibliothek i Stockholm, og hvorom jeg i «Ymer» 1886 har 
givet en kortere Meddelelse (se hosstaaende Kopi deraf), hvorledes 
man da tænkte sig denne Kyststrækning indiemmet i Grønlands- 
kaartet. En Modsætning til disse paa Observationer baserede 
Kaart danner det paa Tavle I kopierede Kaart, der ligeledes viser 
Resultaterne af Rejsen i 1605, men som derimod er udarbejdet 
af en Historiker. Jeg skal senere omtale dette ret mærkelige Kaart 
noget nøjere og derfor her kun bemærke, at det har Betydning 
derved, at det viser os, hvorledes man dengang tænkte sig 
Grønlands Form og de gamle Koloniers Beliggenhed derpaa; 
udelukkende efter islandske Kilder og navnlig uden Paavirkning 
af Zenikaartet, der jo, siden Mercator adopterede det, spillede 
en saa stor Rolle i Kaartene over det nordlige Atlanterhav. 
Som det ses, er det Stephanius’ Kaart, der for Grønlands Ved- 
kommende er benyttet. Karakteristisk er det, at dette Lands mest 
fremspringende, altsaa i Virkeligheden det sydligste Punkt, er 
betegnet Hogeland, der efter Ivar Baardsen er lig Hvarf, 
altsaa lig det, vi siden Davis kalder Kap Farewel. Vestligere 
kommer Herjulfsnes og dernæst Eriksfjorden, der repræsentere 
Osterbygdsfjordene, hvilket blandt andet er indlysende deraf, at 
den næste Bugt er betegnet Vesterbygdsfjord. — Tavle 2 er en 
Gjengivelse af Gudbrand Thorlacius's egenhændige Kaart 
fra 1606 1), der, som jeg antager, er tegnet til Arngrim Jon- 
sens Grønlandia. Grønland har her faaet baade en anden Form 
og en anden Retning, og heri har maaske Zenikaartet ikke været 
uden Indflydelse, omendskjøndt det vel snarest er det nøjere 
Kjendskab til Davisstrædet, der har bevirket Forandringen. 
Ogsaa her ser man paa Landets mod Sydøst mest frem- 
springende Punkt Navnet Herjulfsnæs og Vest derfor de to 
sædvanlige Bugter, Eriksfjorden eller Østerbygden og Vester- 
1) Gl. kgl. Samling. 4to. Nr. 2876. 
