35 
af, hvorledes de gamle Beretningers Fjorde og beboede Pladser 
skulle anbringes paa Kaartet over Julianehaabs Distrikt !). 
Samme Aar som Giesecke oplæste sin Afhandling i det 
irske Akademi, leverede Estrup i det skandinaviske Litteratur- 
selskabs Skrifter?) et Arbejde i modsat Retning, idet han stillede 
sig paa Wormskjolds Side. Estrup søger, ligesom denne, 
af de gamle Beretninger og Kursforskrifter at vise, at Øster- 
bygden maa have ligget paa Ostkysten, og at den Maade, hvor- 
paa Eggers har søgt at anbringe Osterbygdens Navne paa 
Kaartet, baade er unojagtig og i Hovedsagen kun Gjetteri. Han 
slutter sin Afhandling saaledes: «Eftertiden maa lære, om ikke 
Østergrønland har lige saa frapperende Rudera af det forsvundne 
Old at opvise som Julianehaab, og en virkelig Lighed med det 
tabte Koloniland. Den Dag er maaske ikke langt borte, da en 
dristig og kyndig Polarsejler vil blive den bedste Voldgiftsmand 
mellem Eggers og den gamle Menings Forsvarere. Maaske 
en levende Rost fra Østerbygden selv vil tilraabe: her var 
Stedet. » 
Det, at Estrup nærede den Tro, som vi have set stadig 
gaa igjen lige siden Frederik II's Dage, at der endnu kunde 
findes Efterkommere af de gamle Islændere, er vel egentlig 
ogsaa Hovedgrunden, hvorfor han saa ivrig angriber Eggers; 
thi ligesom Wormskjold frygter han for, at dennes Theori 
skal træde hindrende i Vejen for en videre Undersøgelse af 
Østkysten. I et Tillæg omtaler Estrup dernæst Zieglers 
Schondia og mener i dennes Stedbestemmelser at finde en 
Støtte for sin Opfattelse, idet han gaar ud fra, at de hidrøre 
fra Valkendorf, og at denne havde ment, at Østerbygden laa 
påa Østkysten. Som jeg imidlertid ovenfor har søgt at vise, 
tænkte Valkendorf næppe meget over, paa hvilket Punkt af 
Grønland Østerbygden laa; for ham gjaldt det kun om at komme 
1) Transactions of the Roy. Irish Academy, Vol. XIV. 1825. 
2) 20de Bind. 1824. S.243. 
