Tavle 7. Theodor Thorlacius’ Kaart fra 1668 —69. 
Originalen hertil opbevares paa Sekaartarkivel, men, da den ikke 
lod sig fotografere, maatte den først renlegnes. Paa denne Kopi er 
der imidlertid udeladt en Mængde Navne paa Sleder i Norge, Island o.s.v., 
medens alle Originalens Navne paa Grønland ere medtagne, med Und- 
tagelse af de større Inskriptioner, der ere markerede ved Tal, og hvis 
Indhold er følgende: 
1. Tali fere amictu vestiti in edunt Barbari, qvi ad occidentale 
hoc Grønlandiæ Latus in specubus subterraneis et tentoriis ex phoca- 
rum ac ferarum pellibus confeclis freqventes habitant. De origine 
horum non satis constat est lamen veri haud absimile ex America 
eos hue transiisse, lingvam enim habent peculiarem, et Solem præcipue 
adorare videntur. Piscatione plurimum victilant, qvam in cymbulis 
pelliceis exercent. Crudis eliam phocarum et ferarum carpibus vescun- 
tur, arma illis sunt arcus et sagille, nec non funda el haste ex 
balenarum ossibus fabricate. - Hujusmodi homines feros in Daniam 
secum attulerunt Gotschalcus Lindenovius, Nobilis danus, et Johannes 
Koningham a laudatissimo Rege Christiano IV Ao. 1605 Gronlandiam 
qvesitum emissi, et post hos etiam David Denelle, qvi preter varias 
merces Gronlandicas feminas duas, ante annos aliqvol secum advexil. 
2. In his duobus sinibus, Christiansfjord et Coninghamsfjord, 
diutule commorabatur Regia navis Ao. 1605, Cujus Capilaneus erat 
Johannes Coningham, nobilis Scotus, Gubernator autem Jacobus Hale 
Anglus qvi tolam Папе navigationem accurate descripsit. Refert ille 
lateri huic gronlandico, регдуат montoso, insulas plurimas adjacere 
navium slalioni aplissimas. Sinus eliam longissimos conlinentem 
ingredi, 10 et 12 milliaria Anglica excedentes, lerram ipsam adeo 
ferlilem se deprehendisse ait, ut nisi auplopsia edoclus, nungvaın credi- 
turus fuisset, regionem tam boreo climati subjectam ejusmodi qvali- 
talibus gaudere. 
Variationer, at de kunne antages for Skrivefejl. Næsten alle de øvrige 
Navne paa Mejers Kaart kunne, for Grønlands Vedkommende, henføres 
til de gamle nordiske Navne. Ser man endvidere hen til, hvorledes 
Mejer i sit Atlas har copieret Frisland, som det siges, efter Megiser, bliver 
man uvilkaarlig lidt betænkelig ved at se den Betydning, der i Alminde- 
lighed tillægges hans Forsøg paa at give et Billede af Slesvigs Vestkyst 
i Midten af det 13de Aarhundrede, selv om han naturligvis der har haft 
fastere Grund at staa paa end i Grønland. 
