18 
Længsel efter Hjemmet, ikke blive hos os. Til den Baad, hvor- 
med Ltn. Garde senere skulde vende tilbage, beholdtes fuld 
Besætning. Den næste Dag rejste den hjemvendende Del af 
Besætningen Syd paa, provianteret til 20 Dåge. ' 
Da vi den 20de Juli vare tilfjelds paa en c. 1300 Fod høj 
Top, Vest for Cap Rantzau, saae vi atter et Dampskib. Dette 
| gik for Damp og Sejl tet udenfor Isranden, 4 à 5 Mil fra Land, 
forst styrende Ost efter, men senere SV. hen. I den korte 
Tid vi nu havde rejst langs denne Kyst, og hvor jeg kun 
forholdsvis faa Gange var tilfjelds, havde jeg altsaa seet 2 
Skibe. Det laa derfor nær at antage, at Ostlændingene ofte 
kunde have seet Skibe; men dette nægtede de. Den eneste, 
som havde seet et saadant, var Okaluartok, der fortalte, at han 
for en halv Snes Aar siden havde seet et Skib, da han sammen 
med en Angekok var ude i Kajak. Han selv havde antaget det 
for at være et Isfjeld, men hans Ledsager havde sagt, at det 
var et Skib, som sejlede Syd paa. (Det vil senere omtales, 
hvorledes en Mand ved Angmagsalik omtrent i 1845 var ombord 
i et forladt Skib, der drev i Isen.) Ligesom i al den senere 
Tid var der isfrit tilsos. [sen laa langs med Land og -var 
tæt Nord efter og Øst efter, medens den Syd efter var meget 
spredt. Dette iagttoges flere Gange paa Rejsen, saavel tidligere 
som senere. Vi fulgte altsaa med Spredningen Nord efter. 
Dette stemmer med, hvad gamle, troværdige Østlændinge, som 
have rejst meget paa Østkysten, have fortalt mig, nemlig, at 
naar der om Sommeren kommer Spredning i Isen, begynder den 
Syd fra og udbreder sig efterhaanden Nord efter. Dog kan 
Isen selvfølgelig sættes fra Land samtidig overalt af stærke 
Fralandsvinde. 
Den 23de Juli kunde endelig Puisortok passeres i nogen- 
lunde spredt Is, men tæt Taage gjorde dog Rejsen forbi den 
temmelig vanskelig. Ved Äekertatsiak (Ruds 0} blev Isen igjen 
tæt, saa at vi havde stort Besvær med at stage og hugge os 
frem langsmed Kysten. Om Aftenen sammenbandtes endog Is- 
