88 
sikrede os om, at det var for sent at rejse videre, og at vi alle 
maatte overvintre her for neste Sommer at rejse sammen til 
Angmagsalik. Dog lykkedes det os at faa’ Folgeskab videre 
af den ene Hedningebaad, hvis «ældste» hed Idnguaki. Denne 
overordentlig flinke og elskverdige Mand blev vor Ledsager til 
Angmagsalik-Egnen; uden hans Ledsagelse var det næppe 
lykkedes Expeditionen at komme ‘егор. 
Fig. 7. Ilinguaki. (Efter Fotografi.) 
Isen var nu meget spredt, ja undertiden havde vi store 
Strekninger aabent Vand for os. Dog var der mangt et Sted i 
de mere Jukkede Farvande eller smallere Sunde, hvor vi kunde 
generes meget af sammenpakkede Kalvismasser. Skodserne vare 
større og fladere end dem, vi havde truffet paa sydligere. Nord 
for Cap Løvenørn maatte vi gaa udenom store Marker Vinteris, 
