115 
Breens Overflade, var mere sneagtig. Paa en af de opdukkede 
Ismasser saaes flere parallele Skurstriber fulde af Grus, som 
altsaa hidrorte fra Bræens Underlag. Der løsreves mere end 
dobbelt saa megen Is i Form af Smaais, som i Form af 
fast Isfjeld, hvilket passer godt med Hedningernes Udsagn 
om, åt Puisortok aldrig afgiver store Isfjelde, da det meste af 
den Is, den afgiver, splintres til Smaais. — Medens vi havde 
nok at gjøre med at iagttage Kalvningen og diskutere, hvad vi 
saae, lagde vi slet ikke Mærke til, hvad der foregik hos Grøn- 
lenderne, før pludselig en af Kajakmændene, en fra Østkysten 
til Vestkysten indvandret, senere døbt, ung Fanger, kom hen til 
os og henvendte nogle Ord til os i en temmelig bydende Tone. 
Strax forstod vi ham ikke ret, men da vi vendte os om og saae 
de andre Grønlændere staa som en Række Billedstøtter med 
Ryggen til Bræen, gik det op for os, at han forbød os at se 
paa den. Da jeg ikke strax kunde gaa ind paa denne. Alvor, 
gjorde jeg lidt Løjer med ham og sagde, det var godt, at vi ikke 
laa ud for Bræen under den Forestilling; men han var saa lidt stemt 
for Spøg, at jeg indsaa, jeg ikke paa den Maade fik Bugt med 
grønlandsk Overtro. Jeg sadlede da om og forestillede ham, at 
‚ det naturligvis ikke var rigtigt af os saaledes at trodse Øst- 
lændingenes. Forskrifter om ikke at se paa Breen, og mindst 
naar den kalvede; men det var vor Iver efter at lære Grønlænder- 
nes Land at kjende, der var løben af med os og havde faaet 
os til at glemme os selv. Den Forklaring kunde han bedre 
bruge, et Smil trak op paa hans Ansigt, og han begyndte en 
Række Undskyldninger, der gik ud paa, at han og den øvrige 
Besætning personlig slet ingen Ængstelse nærede for Bræen; 
men da nu Hedningerne det foregaaende Aar havde givet saa 
mange Forsigtighedsregler, mente han dog, det var bedst at 
folge dem. At det imidlertid ene og alene var Angst, der 
havde drevet ham til den Optræden, han havde vist, derom er 
der ingen Tvivl; sligt indlader en Grønlænder fra den sydlige 
Vestkyst sig ikke paa, uden at han af sine, iøvrigt let bevege- 
