121 
miut. Det undrede os lidt, at Salutskuddene, som vi afgav 
skjulte i Isen, ikke blev besvarede; vi vidste jo, at Navfalik 
havde Skydevaaben, og at han ellers ikke plejede at knibe paa 
en Salut; men da vi et Øjeblik efter havde et Par gamle 
Hedningebekjendte paa Siden, og de efter Indtagelsen af en 
dygtig Velkomstpris kom frem med deres Nyheder, erfarede 
vi, at Navfalik var taget afsted paa en lille Sommerudflugt med 
hele sin Familie til Umanak. Om Hovedexpeditionen kunde de 
selvfolgelig ingen Underretning give os. Det var ganske heldigt, 
at Navfalik var rejst nordpaa, thi da det navnlig var ham og 
hans Familie, vor Besetning kjendte, gav det dem Lyst til 
saa snart som muligt at komme videre. Resten af Dagen den 
8de benyttedes til at undersøge det Proviantdepot, Chefen kort 
for vi skiltes i 1884 havde betroet til Navfalik’s Varetegt. Det 
fandtes i en Klippehule højt tilfjelds ude paa Øen Ausivit, og alt 
var urert og i fortrinlig ter Stand. Om Aftenen «maaltes» 
samtlige Ostlendinge ved Zingméarmiut; en Beretning efterlodes, 
og da intet mere bandt os hertil, afrejste vi den 9de om 
Morgenen, ledsagede af samtlige Kajaker fra Tingmiarmiut. Alle 
Mendene vilde med os til Umanak, og Fruentimmer og Born 
efterlod man ganske roligt ved Tingmiarmiut. 
| stille, klart Vejr og spredt Is gik Vejen gjennem 
det kun en god Baadslengde brede Sund Nord om Ausivit, 
udenom Akitsok-Pynten og Nunarsuak. Havde vi ikke havt 
Tingmiarmiut'erne med, vare vi ikke komne forbi Nunarsuak 
den Dag, thi Isen laa tet ind til Pynten ved Kingalık, og en 
sver Strom gjorde Passagen saa vanskelig, at vore Kajakmend 
forlængst havde erklæret det umuligt at komme videre. Ost- 
lendingene vare imidlertid mere ivrige og vante til de vanske- 
lige Isforhold, og gjennem en snever Rende tet under Land 
Konebaad jo ikke mere end Kanaler paa en halv Snes Fods Brede og 
saadanne lade sig, som sagt, ofte finde fra en ordentlig Højde der, hvor 
man fra en halvhundrede Fods Højde kun saae en uafbrudt hvid Ismark. 
