139 
Nord efter; thi ellers kan man om Sommeren sædvanligvis 
berejse Kysten paa samme Tid som i Aar. 
Da jeg havde i Sinde at tilbringe et Par Dage ved Umivik 
for at tørre og reparere Baaden, medens jeg skulde foretage 
Observationer og Maalinger fra Toppen af Øen Kulusuk, vendte 
Østlændingene om for at tilbringe disse Dage sammen med os. 
Udfor Kagsortok-Fjorden laa mange Isfjelde, som spærrede for 
den indenfor liggende Kalvis; men disse Isfjelde komme efter 
Østlændingenes Udsagn ikke fra denne Fjord, men fra de store 
Bræer Nord paa. Da der stadig i alle Retninger hørtes meget 
stærk Torden af Isfjeldenes Kalvning, turde Hedningerne ikke op- 
holde sig ved Umivik, indtil vi rejste, men skyndte sig den 
10de Juli afsted for at passere Kagsortok, inden den spærredes 
af Kalvis. Neste Dag rejste vi videre. Store Mængder af 
Isfjelde, der hyppig kalvede, laa overait langs med Kysten og 
belemrede Farvandet ved at holde paa Kalvisen, og flere Gange 
maatte vi med Besvær arbejde os udenom Isfjeldene, hvor 
Dønningen kunde være temmelig høj; thi udenfor disse var 
der et stort, aabent Farvand, i hvilket man kun saae meget 
spredt Is lige til Horizonten. 
Om Eftermiddagen den 12te Juli ankom vi til Kemisarak, 
hvor der nu ingen Mennesker var, og den Varde, vi havde bygget 
paa Oprejsen, stod aldeles urørt. Efterat have nedlagt en ny 
Beretning i den, afrejste vi igjen og kom i tyk Taage Kl. 10 
Efterm. til Kekertarsuak. Af Beboerne paa denne Ø bleve vi 
modtagne med den velkomne Efterretning, at Expeditionens 
sydlige Afdeling var ankommen til Umanak. To Mænd vare 
nemlig samme Dag komne fra Akorninarmiut og havde bragt 
Efterretningen med sig. De leverede mig et Brev fra Garde, 
ifølge hvilket han den 9de Juli var ankommen til Umanak med 
to Baade og rigelig Proviantforsyning. Endvidere indeholdt 
Brevet Underretning om, at Julianehaabs-Skibet, der havde for- 
ladt Kjøbenhavn i Maj Maaned, ikke havde faaet nogen Ordre. 
til at vente for at hjembringe Expeditionens Medlemmer. Jeg 
