179 
meget daarlig Underretning. Paa Nordsiden af Fjorden, hvor 
‘denne forandrer sin Retning, knejser det smukke 3900 Fod 
høje, kjendelige Fjeld Napasorsuak (Tav. X.) op over Is- 
kledningen; — i Mangel af andet Navn paa denne Fjord har 
jeg opkaldt den efter Fjeldet, der absolut er det, man forst 
lægger Mærke til i denne Omegn. Paa Sydsiden af Fjorden 
rage Masser af spidse, sneklædte Fjeldtoppe paa 3—4000 : 
Fods Højde op bag de store Isbreer. Selve Indlands- 
isen naaer ikke ud til Havet her paa Grund af Landets 
Terrænforhold. | 
Det nordligste Parti af det her omhandlede Distrikt er den 
langagtige, stærkt indskaarne ©, hvis 2 østligste Forbjerge Graah 
kaldte Cap Daniel Rantzau og Cap Cort Adelaer. Graah 
siger i sin Beskrivelse af Landet heromkring, at det «har nogle 
store Isblinke, af hvilke en fordum skal have været et Sund.» 
Det maa være Farvandet indenom denne langagtige ©, denne 
Beskrivelse gjælder, thi det Sund, der skulde afskære Øen fra 
Fastlandet, er netop i sin sydlige Munding ved Napasorsuak- 
Fjorden spærret af en anselig Isbræ, der skyder ud fra Fast- 
landet. I Sundet udmunder en anden Isbræ, og Vinterisen ligger 
hele Sommeren over i en stor Del af det. I Fortsættelse af 
den sidste Isbræ gaar en dyb Lavning fra Tunua over til 
Bugten mellem Cap Rantzau og Cap Адеаег. Lavningen 
skiller Øen i en nordlig og en sydlig Del. Den sydlige Del 
naaer med sit højeste Punkt, Toppen af Cap Rantzau, 
lidt over 1500 Fods Højde; den bestaar af 2 ved et 
dybt Dalstrøg i nord-sydlig Retning adskilte Humpler. Det 
nordlige Affald af Cap Rantzau er ret frodigt; paa Nord- 
siden af Forbjerget er et snævert Indlob til en udmærket 
beskyttet og rummelig Havn; I «Det gamle Grønlands nye 
Perlustration eller Naturel - Historie, Kjøbenhavn 1741» siger 
Hans Egede, efter at have omtalt Muligheden af i Kone- 
baade at trænge op langs Grønlands Østkyst, Pag.' 21: «Men 
ikke det alene, men det er mig og af Hollænderne, som 
12° 
