187 
Øen er gold og temmelig brat; Fastlandet indenfor giver den 
sidste Hilsen fra Puisortok-Distriktet, det er aldeles bedækket 
af Sne og Is, og det 2350 Fod høje Fjeld Agdlak er be- 
dækket deraf lige til Toppen. Udfor Nagtoralik ligger 
nogle smaa Skjær, som efter et østgrønlandsk Sagn skal have 
været Skuepladsen for en Kamp mellem en Europæer og en 
Grønlænder. | 
Nagtoralik begrændses mod Nord af den 2 Mile dybe, 
temmelig brede Hkalungmiut-Fjord eller Amitsuarsuk. Paa Syd- 
og Vestsiden ere Kysterne temmelig lave, men bag det sne- 
dækkede Forland sees en Del af Kangerdlugsuatsiak’s høje. 
Fjelde. Nordsiden af Fjorden dannes yderst mod Øst af 
Øen Uvdlorsiutit, længere inde af et с. 3000 Fod højt 
Fjeldparti paa Fastlandet indenfor Uvdlorsiutit. Allerede paa 
Uvdlorsiutit begynde temmelig friske Hustomter at tyde paa, at 
man nærmer sig beboede Egne; ved Zkalungmiut paa SV.- 
Pynten af Øen og et Par Steder langs Vestsiden findes saaledes 
flere Huse, og Kysterne have flere Steder en frodig Gresvext 
og god, flad Strandbred. Langs Vestkysten af Uvdlorsiutit 
gaar en jævn Højderyg paa 1200 Fods Højde, sneklædt 
paa Toppen og faldende temmelig brat af mod Vest til den 
fladere Kyst ud mod Uvdlorsiutit Tunua og mod Øst til et 
dybt Dalstrøg, der i N—S. gjennemskærer Øen og deler den 
i den nævnte vestlige Højderyg og et østligt Højland med 2 
kjendelige Toppe paa omtrent 2000 Fod. Paa Vestsiden 
af Øen, noget Nord for Midten af Sundet, findes paa det 
vestlige Affald? af Højderyggen nogle Vægstenslejer, hvorfra 
Befolkningen faar Materiale til deres Kogekar og Lamper. Det 
siges af Østlændingene, at de bedste Findesteder nu altid ere 
dækkede af Sne; Eberlin undersøgte Lokaliteterne og fore- 
fandt Vægsten. Paa Nordsiden af Øen gaar en stor, flak Ind- 
_ skæring ind; den er omtrent hele Aaret rundt bedækket med 
Vinteris og et meget søgt Fangested for Tingmiarmiut-Fjordens 
Beboere. 
