- 189 
findes flere bevoxede og gode. Teltpladser, og Øen benyttes 
meget til Sommerfangested. Den skilles ved et ganske smalt 
Sund fra en Nord derfor liggende mindre Ø og denne atter 
ved et i Reglen isdækket Sund fra selve Tingmiarmiut-Oen. 
Tingmiarmiut (det Sted, hvor der er mange Fugle) er egentlig 
Navnet paa et lille, lavt og brat Fjeld paa den sydligste Spids 
af Tingmiarmiut-Oen; da imidlertid Vinterbopladsen for de i 
denne Egn boende Folk er i Nærheden. af Fjeldet, har derved 
Øen og hele Egnen faaet dette Navn. Tingmiarmiut-Oen, hvis 
højeste Top rager henved 4000 Fod op over Havet, er over- 
ordentlig smuk og bjergfuld. Uden at være dækket af Sneen har 
den højt oppe mellem Fjeldene netop tilstrækkelige Snemarker 
til hist og her at kunne sende Isbreer ud i Havet, og disse 
i Forening med de vilde Fjeldformationer giver Øen sin Skjøn- 
hed. Øen er gjennemgaaende et Højland paa c. 1500 Fods 
Højde, hvorfra de højere, stejle Toppe rage op. Det 
smukkeste Parti af Øen er den bratte, forrevne Bjergkjæde, 
der, begyndende i Midten af Øen med en Højde af c. 4000 
Fod strækker sig mod Syd, omtrent til den naaer Kysten, 
hvor den drejer mod Øst og følger Øens Sydside stadig 
aftagende i Højde, til den tilsidst ender i det lange, lave Næs 
Akitsok, den SO.-lige Pynt af Øen. Akitsok (det, der kan 
knuses) er Findested for Kalkspat, der i knust Tilstand bruges 
af Ostlendingene til at blande i Snustobakken for at dreje denne. 
Mellem Ausivit- Øen og Tingmiarmiut’s Boplads ligger der 
en Del smaa, grønklædte Øer, som beboes om Sommeren. Ved 
det tidligere omtalte Tingmiarmiut-Fjeld ligge Beboernes 2 
Vinterhuse, det ene ved Bopladsen Tingmiarmiut paa en lille, 
frodig Tange Øst for Fjeldet, det andet ved Sanerak paa Vest- 
siden af Fjeldet. 
Indenfor Tingmiarmiut-Oen begrændses Fjorden af et højt, 
snefrit og vildt Bjergland, der har meget tilfælles med Tingmi- 
armiut-®en i Udseende; det strækker sig 11/2 Mil indefter, hvor 
Indlandsisen atter træffes. 
