193 
Det vil af ovenstaaende geografiske Bemærkninger til Stræk- 
ningen Iudlek— Umanak tilstrækkelig fremgaa, hvilken over- 
ordentlig fremtrædende Rolle Landisen, Havisen og den evige 
Sne spille i Kystens hele Physiognomi. Naar jeg dertil skal 
gjøre nogle Bemærkninger, da er det nærmest for at give et 
Bidrag til Belysningen af et Spørgsmaal, som tidligere i Hoved- 
sagen kun kunde besvares gjennem Gisninger. 
Det har -været udtalt som en næsten sikker Formodning, 
at, om end Østkystens Isbreer leverede store Isfjelde, saa 
var Produktionen deraf i det Hele mindre end Vestkystens. 
Man har tildels søgt Beviset herfor i den Omstendighed, at 
Storisen, som fra Ostkysten driver sondenom Gap Farvel op 
langs Vestkysten, ikke forer synderlig mange Isfjelde med 
sig, og med det sparsomme Kjendskab, man gjennem Graah’s 
Rejse langs den yderste Kystlinie havde til Ostkysten, maatte 
det Bevis vel ogsaa nogenlunde kunne passere. Efter de nu 
foreliggende Undersøgelser maa denne Antagelse imidlertid 
ansees for at være urigtig, ialtfald for den Del af Østkysten, 
som er berejst af Expeditionen, altsaa op til 66° N. Br.; mulig- 
vis vil man højere oppe paa Kysten, paa de Bredegrader, 
hvorunder Vestkystens egentlige Isstrømme udmunde, finde den 
gamle Antagelse konstateret; men sammenlignes Isforholdene 
paa Østkysten Syd for 66° N. Br. med dem paa den tilsvarende 
Del af Vestkysten, da viser Forskjellen sig saa slaaende, at der 
ingen Tvivl kan være om, fra hvilken Side af Sydgrønland den 
meste Landis afgives. 
Syd for 66? N. Br. udmunde paa Vestkysten ialt 21 Isbræer, 
af hvilke ingen regnes til Iste Klasse Isstrømme, og adskil- 
lige ere saa smaa, at de kun kunne sammenlignes med 
de. ubetydeligste af Østkystens. Paa Østkysten udmunde 
alene Syd for Kutsugsormiut paa 63° 7° N.Br., altsaa paa den 
halve Strækning, 60 til 70 Breer med en Brede af ‘4 Mil og 
derover, og mindst 100 Bræer, som i disse Omgivelser kaldes 
smaa, men som imod de mindre Bræer paa Vestkysten maa 
IX. 13 
