197 
og derfor kun har et Par Maalinger fra saa ringe Hojde over 
Havet, at Afstandsbestemmelse ved Depressionsvinkel ikke har 
kunnet benyttes. Denne Egn kaldes under eet Navn Akorni- 
narmiut. 
Landet er meget indskaaret af tildels dybe Fjorde, i hvis 
Indre man seer 5 til 6000 Fod hoje Fjelde, der udmærke sig ved 
deres vilde Skjenhed og som ere omgivne af Breer. Mange 
Øer ligge tet ind til Kysten, og de fleste af disse ere, lige- 
som det nermeste Fastland, forholdsvis lave og afrundede. Der 
findes dog enkelte hoje, stejle Øer, blandt hvilke særlig den af 
Graah opkaldte store Ø, Skjoldungen, udmærker sig. Den 
er meget sneklædt og har mange bratte, skarptkantede Fjelde, 
der omtrent ere 2500 Fod høje, og imellem hvilke der findes 
mange smaa Bræer. De lavere Øer ere tildels frodigt bevoxede, 
og her sees ogsaa mange gamle Husruiner. Ved Putdlek siger 
man skal findes en Bjørnefælde, men ingen har seet den og kan 
sige bestemt, hvor den er. I denne Egn vare to Huse beboede 
i Vinteren 1884—85, nemlig ved Graah’s Vinterkvarter, som 
kaldes Zmarsivik (Navnet Nukarfik kjendtes ikke) og Orkua 
paa Sydsiden af det høje Fjeld, Krasisak. Beboerne stode i 
Telt paa en ©, Singeartuarfik, i Mundingen af Sundet, der 
gaar ind til Zkalumiut. 
Nord for det bratte, 1470 Fod heje Cap Moltke ligger kun 
enkelte smaa og spredte Øer udfor Fastlandet, som herfra fort- 
sættes Nord efter uden at være afbrudt af Indskæringer. Mellem 
Cap Moltke og Kangerdlugsuak (Bernstorffs Fjord) stiger Fast- 
landet temmelig jævnt op til 3—4000 Fod høje, spidse Fjelde, 
mellem hvilke der findes store, snedækkede Partier og Bræer. 
Denne Egn tilligemed de udenforliggende, lave Øer kaldes i 
Almindelighed med eet Navn Jgdloluarsuk. Dette er den 
nordligste Strækning. som beboes af de sydligere Østlæn- 
dinge. Overvintringsstedet ligger paa en © tæt ved den 
sydlige Munding af Fjorden, medens Folkene om Sommeren 
