202 
Tavle 5 og 6), hvorpaa Danell’s Route og Isgrendsen langs 
Grønlands Kyst er aflagt, findes ingen Øer, hvorimod Navnet 
«Hvidsadel» staar paa det Sted af Routen, hvor Danell er 
længst vester paa ved Landet paa denne Brede, og synes derfor 
snarest at skulle betegne Pladsen, hvorfra den Toning og Pejling 
er taget, som vi nu kun kjende fra Thorlacius’ Kaartsamling. 
Pikiutdlip ikera der af Graah kaldtes Kjøge Bugt, er 
saa godt som overalt omgiven af Is, der jævnt hæver sig op 
til den dækkende Indlandsis (se Træsnit S. 196). Denne Fjord 
afgiver mange Isfjelde, som man træffer langs hele Kysten ned 
til den tidligere omtalte Isfjord ved Jgdloluarsuk. Paa dens 
Sydside ligger meget snedækkede Fjeldpartier. Egnen heromkring 
kaldes for Prkrutdlek og besøges. undertiden af Angmagsa- 
likerne, som endog af og til overvintre her. Paa Nunarsik 
(Sneedorff’s Ø) sees derfor en Husruin, medens der mange 
Steder er Teltpladser, hvor Grønlænderne . have staaet paa 
Fangst. Øen Akitsek har Navn efter den fortrinlige Vægsten, 
som man tidligere har faaet her fra; men nu er Vægstens- 
bruddet efter Sigende dækket med Sand. 
Fra Pikiutdlek til Kivdlak (Dannebrogs Ø) er det Indre 
af Landet fuldstændig dækket under Isen. Kun mellem de 
store Bræer findes en smal isfri Bræmme langs med Kysten. 
Denne bestaar paa nogle Steder af jævntstigende Klippe, paa 
andre Steder af lave Tanger, men såa godt som overalt har 
Landet afrundede Former og er meget snedækket. Undtagelser 
fra de lave afrundede Former findes kun ved den 1750 Fod 
høje Nunatak, den nordlige Fjordside af Ката ikera og den 
1310 Fod høje Halvø, Tornarsik, der af Graah kaldtes: Cap 
Gudbrand Torlaksen. Nunatak staar med en aldeles brat 
Skrænt ud mod Havet, begrændses ellers af Isen, som hæver sig 
jævnt indefter, og er derfor meget kjendelig paa lange Afstande. 
Fra dens Top kunde man ikke se andre Nunataker indenfor 
Kystbræmmen, skjøndt Isen ikke syntes at stige til nogen be- 
. tydelig Højde indefter. Nunatak kaldtes af Graah for Capo 
