251 
Puisortok) Avanturinfeldspat. Enkelte Steder træder Hornblende 
saa stærkt frem, at Bjergarten er Hornblendegranit. I et saa- 
dant Hornblendegranit-Parti ved Karra akungnak forekommer et 
ikke nærmere undersøgt augitisk Mineral i stor Mængde. Flere 
Steder, især i Omraadet mellem Tingmiarmiut- og Mogens 
Hejnesens Fjord, gaar den stribede Granit over i Gnejs, og 
samtidig optager den nogle af Stederne Granat. 
Mellem det nordlige Granitparti og Gnejsbæltet er Over- 
gangen ganske jævn. I Gnejsbæltet er Bjergarten almindelig 
graa Gnejs. Den indeholder over store Strækninger Hornblende 
og Magnetjernsten'), desuden er ofte Granat indblandet i enkelte 
Lag, og Grafit forekommer lagvis i Gnejsen paa Nanortalik 
og paa forskjellige Steder omkring Tasermiut - Fjordens 
Munding. De fleste Steder er Bjergarten tydelig lagdelt, enten 
i regelmæssige om end ofte i det store stærkt foldede Lag 
eller ogsaa paa en saadan Maade, at Bjergarten bestaar af 
smaa Granitknuder, omsnoede af forvirret krøllede Gnejslag. 
Af den sidste Slags Gnejs findes en ejendommelig Afart, 
der fører Granat og blaa Dichroit?) i den sydlige Rand af 
Gnejsbæltet baade paa Østkysten ved Kangerujuk og paa Vest- 
kysten paa nogle Smaaøer, SO. for Nanortalik og paa Sydspidsen 
af Sermersok. Da denne Gnejs kun er iagttaget paa faa Punk- 
ter, er den ikke aflagt paa Kaartet med særegen Signatur. 
1) Omkring Serket nua virker en Jerngnejs meget forstyrrende paa Magnet- 
naalen (jvnf. Graah: Undersogelsesrejse, $. 75). Lieutenant Garde 
foretog her paa et Tidspunkt, da der var Ro i Magnetismen, Deklina- 
tionsbestemmelser med en magnetisk Theodolith, hvor Naalen hang c. 
4 Fod over Klippefladen. Skjendt Observationerne gjordes paa et frit- 
liggende Terren og paa Steder, der vare udvalgte som forholdsvis 
jernfri, gave de dog umiddelbart. efter hinanden over 31/>° forskjellig 
Deklination paa 2 Steder der laa 76 Fod fra hinanden. 
Det er rimeligvis dette Mineral, som af Laube (Die zweite deutsche 
Nordpolarfahrt 1., $. 123, og Geol. Beobachtungen, S. 76) kaldes Sapphir 
og violblaa. Korund. I hvert Fald opfattede jeg det paa Rejsen som 
Laubes «Sapphir«, hvad der har givet Anledning til Angivelsen i en af 
mine Rapporter og derfra i Petermanns Mittheilungen 1885, S. 58, at 
jeg har fundet Sapphir paa Østkysten. 
2 
