256 
Vægsten, men for Resten er knyttet til flere Steder i Grønland, 
hvor der nu ingen Vægsten vides at forekomme. For Tiden 
tages den, saavidt vides, kun et Sted, nemlig paa Uvdlorsiutit. 
Beboerne af Tingmiarmiut-Egnen havde 1884 udmærkede Koge- 
kar af Vægsten fra dette Sted, der allerede 1829 omtales af 
Graah") som Findested for Vægsten. Betydelig kan denne 
Forekomst dog næppe være; thi 1828 fortælles, at der hver 
Sommer kom flere Baade med Østlændinge tildels langt Nord 
fra til Aluk for at indhandle europæiske Sager fra Vestkysten 
«besonders aber auch Weichstein?). Omvendt fortælles 1761, 
at Østlændinge fra (maaske langt) nordfor den navnkundige 
Puisortok solgte Vægsten til de længst mod Øst boende Vest- 
lendinge?). Paa en af vore Teltpladser paa Uvdlorsiutit og paa 
en © nordfor Uvdlorsiutit-Sundet laa der i Gnejsen og Graniten 
husstore Indlag af en i sin indre Masse haard Stenart, der i 
sin ydre Skal og langs Revner gjennem Indlagene var omdannet 
til uren og forholdsvis haard Vægsten. Den brugbare Vægsten 
påa Uvdlorsiutit forekommer rimeligvis paa samme Maade. 
II. Overfladeforholdene og Landisen. *) 
Østkysten mellem 63° 15‘N. Br. og det nordlige Kasingor- 
tok (62° 23°) er et Bjergland gjennemskaaret af 2 Fjorde. Baade 
Fastlandet og store Øer udfor Kysten bestaa af mere eller 
mindre udarbejdede Fjeldpyramider, som have en Højde fra 
1600 til 6600 Fod. Indlandsisen ligger bagved hele Partiet og 
sender Arme ud i Fjordene. Af lokale Breer er der mange og 
!) Undersogelsesrejse S. 86. 
2) Nachrichten aus der Brüdergemeine 1830, S.41. 
3) Granz: Historie von Grønland I, S. 349. 
*) Hvad der i dette Stykke angaar Fjeldenes Gruppering og Hejder og 
Landisens nuværende Udbredelse, er kun medtaget for Forstaaelsen af 
andre Forhold. Det støtter sig for Ostkystens Vedkommende til de 
foran meddelte Skildringer af Holm og Garde, samt angaaende den 
sydligste Del af Vestkysten til Holm i «Medd. om Gronl.» VI., $. 174— 76. 
