258 
mellem Fjeldene; en sammenhængende Isorken findes der 
ikke. Tidligere har det været anderledes; da har den største 
Del af denne Strekning været dækket af sammenhængende Ind- 
fandsis, der dog ikke har været saa stærkt udviklet som paa 
den tilsvarende Del af Vestkysten, hvor den maa antages at 
være gaaet ud over Øerne og at have hævet sig til en Højde 
af henimod 3000 Fod!). 
Længst mod Syd i Grønland (her tages Vestkysten med) 
komme mange og indtil 7300 Fod hoje Fjelde, der opløse 
Landisen i Smaapartier, som ligge i Skaaler mellem de enkelte 
Fjelde. Fjorde gjennemskære en Del af denne Strækning, men 
afløses ellers af Sunde og Løb, der dele Partiet i den Gruppe 
af store Øer, hvormed Grønland ender. Landisen har aldrig 
været udbredt som et sammenhængende Dække over denne 
Strækning, men de nuværende adskilte Sne- og Ispartier have 
tidligere været større og sendt større Arme ud igjennem Fjor- 
dene og Sundene>). 
Vestkysten fra Nord for Sermersok til den øst-vestgaaende 
Strækning paa с. 60° 45' N. Br. har et bredt og indskaaret Yder- 
land. Bag dette kommer Landisen frem i adskilte Partier 
mellem Fjeldene. Tidligere maa Isen have været mægtigere og 
dannet en sammenhængende Ismasse, der bevægede sig ud 
mod Kysten, thi overalt i Yderlandet ere Fjeldene kullede og 
afrundede til Højder paa с. 3000 Fod®). 
Som det altsaa vil sees, bestaar hele den her omhandlede 
Del af Grønland af dels udarbejdede Fjelde, dels lavere, kullede 
Strækninger. Fjeldene ligge enten spredte eller ere samlede i 
mere sluttede Partier, men ere aldrig ordnede i egentlige 
Kjæder. Mellem dem ligger der paa Østkysten fra 63° 15" til 
1) Steenstrup i «Meddelelser om Grønland» I, $. 32—33. 
?) Jfr. Sylow sammesteds VI, S. 178—80, og Steenstrup i Tillæg B. 
til Rigsdagstidenden 1877—78, S. 507. 
3) Jfr. Laube: Geol. Beobachtungen i Sitzb. d. math.-naturw. Cl. d, Wiener 
Akademie LXVIII. Bd. 1. АБ. $. 58—61. 
