260 
isen tidligere gaaet ud over Strækningen saaledes, at kun 
enkelte Fjeldtoppe ragede op over Isen. Ogsaa dette Landskab 
er i sit Anlæg ældre end Istiden; thi Modsætningen mellem 
Bjergarterne i Cap Tordenskjold og Bjergarterne omkring samme 
gjentager sig mellem Bjergarterne i de høje Fjelde omkring 
Kangerdluluk- Fjord og i det lavere Land ved Foden af disse 
Fjelde. 
Hvad Forvitring angaar, da er Bjergarternes Modstandsevne 
mod Luft, Vand og Lichener, som bekjendt, meget forskjellig. 
Tykkelsen af det Lag, der er forvitret bort, siden Landisen, 
efterat have afglattet Overfladen, trak sig tilbage fra Yder- 
landet, er følgelig meget forskjellig. Nogle Steder sees spejl- 
glatte, skurede Klippeflader, andre Steder rage Granitgange 
indtil 16 Fod op over Bjergarterne med saa skarpe Sidevegge, 
at Gangene maa være forvitrede frem, efterat Landisen havde 
trukket sig tilbage fra de Steder, hvor Gangene findes. 
Gletscher-Erosion har spillet en stor Rolle, i hvert Fald 
ved, Afhøvlingen og Afglatningen af de lavere Fjelde og Dalene. 
Hvor meget af Dalene og især af Fjordenes Tildannelse der 
imidlertid skyldes Gletscher-Erosion, er det umuligt at afgjøre, 
inden de store Spørgsmaal om Foldningers og Dislokationers 
mulige Betydning ere besvarede, og det ville de først. blive, 
naar enkelte Dele af Landet ere detailleret undersøgte. 
Skjøndt kun et negativt Resultat, fortjener det dog maaske 
Paaagtning, at der paa saa godt som hele den her omhandlede 
Strækning ikke er iagttaget nogetsomhelst Spor af en post- 
glacial Hævning af Kysten. Saadanne Spor ere nemlig hverken 
iagttagne paa hele den her omhandlede Del af Østkysten eller 
paa Vestkysten Syd for Unartok Fjord; først paa Unartok synes 
de at begynde”) for såa at fortsættes i den nordligere Del af 
Julianehaabs Distrikt. 
1) Steenstrup i Tillæg B. til Rigsdagstidenden 1877—78, S. 506. 
