261 
Gaar man ud fra, at Landisen samtidig naaede sin største 
Udbredelse i de forskjellige Dele af den her omhandlede Strek- 
ning, såa havde denne under Istidens Maximum følgende Be- 
skaffenhed. Mod Nord indtil det nordlige Xasingortok ragede 
tæt sammensluttede Fjeldpartier op, begrendsede mod Vest og 
Syd af Indlandsisen, mod Øst af Havet. Syd herfor indtil 
Nord for Cap Adelaer traadte Indlandsisen ud over Kysten og 
dækkede alt undtagen enkelte spredte Nunatakker. Syd herfor 
igjen indtil noget Syd for Zluilek gik Indlandsisen ud over eller 
i det mindste ud til Kysten, men var gjennembrudt af mange 
Nunatakker. Længst mod Syd endelig var Grønlands Sydspids 
et Alpeland, besat med store Snemarker og Lokalbreer, men 
ingenlunde begravet under Is. 
‚ Der kan saaledes ikke være Tale om, at Landisen har 
«drevet» hele den her omhandlede Streknings preglaciale Land- 
Flora og -Fauna «ud i Havet»; de Planter og Dyr, der kunde 
taale Istidens Klima, havde selv under Istidens Maximum alt, 
hvad de behovede af isfrit Land til at opholde sig paa. Mellem 
Istiden og Nutiden har Landisen trukket sig tilbage; Indlandsisen 
kiler sig ikke lengere saa langt ud i Fjordene, som den fordum 
gjorde, og den lader et smalt Kystland tilbage paa Steder, den 
fordum dækkede, og ogsaa de lokale Breer have trukket sig 
tilbage mange Steder. Paa det saaledes efter Istiden blottede 
Land maa Floraen og Faunaen være indvandrede i den post- 
glaciale Tid; i de andre Partier turde den derimod for en 
væsentlig Del stamme fra den Flora og Fauna, der under og 
før Istiden fandtes paa de samme Steder. 
Ш. Landisens formodede Tiltagen. 
Paa hele den her omhandlede Kyst paastaa Beboerne, at 
Landisen Aar for Aar udbreder sig mere og mere. Ældre Folk 
fortælle, at Landstrækninger, som nu ere indtagne af Isen, 
vare i deres Barndom isfri Strækninger, hvor man samlede 
