16 
Aarerne ere hyppigt rigt besatte med Ben eller Narhval- 
tand. Enden af Bladene ere noget bredere end de, der bruges 
paa Vestkysten, men de løbe smalle til mod Midten. 
Ofte ere Benknapperne paa kajak’en udskaarne i Former, 
som skal forestille Sæler. Kajakstolen og Kastetræet til Har- 
punen ere ligeledes ofte rigt udstyrede med Figurer af Tand. 
Haandtag og Tværstykker paa alle Slags Remme til at binde 
det fangne Dyr med, og hvori det slæbes, ere udskaarne i Form 
af Sæler. 
Jeg skal her omtale nogle Skikke ved Kajakfangsten. 
Remmesæler, Klapmydser og Sortsider deles mellem de Fan- 
gere, der have været tilstede ved Fangsten, men dog kun højst 
i 5 Parter. Selv om en Fanger alene har dræbt Sælen, men 
en eller flere andre Fangere komme til ham, førend han har 
faaet den gjort færdig til at bugseres hjem, maa han give 
dem Part i den. Det er dog muligt, at sidstnævnte Skik kun 
gjælder Remmesæler og den første Klapmyds og Sortside, som en 
Fanger faaer om Foraaret. Den første store Remmesel, som en 
Mand fanger i en Sæson, bliver ligefrem plyndret af alle Tilstede- 
værende, ikke alene selve Pladsens Beboere, men ogsaa af Folk 
fra andre Bopladser. Til Fangerens egen Part hører dog altid 
Hoved og Bryst. 
Naar en Mand fanger sin første Klapmyds om Foraaret, 
og han endnu boer i Hus, da maa den ikke spises førend tre 
Dage efter, selv om Folkene lide af Hunger. Hvis et Telt ikke 
er forsynet med nyt Skindbetræk om Foraaret, maa Klap- 
mydser og Sortsider ikke tages ind i det før efter nogle Dages 
Forløb. Tidligt i Foraaret fik en Mand Part i en Klapmyds. 
Han tog den ind i Teltet for at skære den op og udtage Se- 
nerne. Teltbetrækket var rigtig godt, men havde været benyttet 
Efteraaret i Forvejen. Da Klapmydserne senere bleve meget 
sparsomme, blev denne Mand ugleseet af de andre, fordi han 
ved sin Adfærd havde bevirket, at Sælerne vare blevne vrede og 
derfor vare gaaede bort fra Kysten. 
