18 
р 
bortskremmes. Denne Fangstmaade hedder: nigparpok, og be- 
nyttes saavel af Cumberland-Eskimoerne som af Point Barrow- 
Eskimoerne samt endnu af og til paa den nordlige Del af Vest- 
kysten +). 
En anden Maade, hvorpaa der fanges Sæler om Vinteren, 
bestaaer i, at der i Isen hugges to Huller. Det ene gjøres et 
Par Fod stort i Diameter og omgives af en lav Is- eller Sne- 
vold. Det andet, der hugges tæt ved Siden af, gjøres kun netop 
saa stort, at Harpunstangen kan gaa igjennem det. Denne er en 
meget lang — indtil 20 Alen lang — og meget tynd Stang, 
paa Enden af hvilken der sidder en lang, tynd, løs Harpunspids 
med en Kobberem i. Denne Harpun har en særegen Form, 
som, saavidt vides, ikke tidligere har været iagttaget hos Eski- 
moerne (Tav. XVI). Stængerne ere ofte meget kunstigt sammen- 
satte af 3 å 4 Stykker med mellemlagte Benstykker, og en 
saadan Harpun kaldes: ztuartit. Til denne Fangst maa der være 
to Mand, hvoraf den ene ligger paa Isen og kigger ned igjennem 
det større Hul, idet han har et Klædningsstykke over Hovedet 
for bedre at kunne se i Vandet. Han retter Harpunstangen, som 
holdes langt nede i Vandet af den anden Mand, der staaer op- 
rejst. Denne, der har Stangen i højre Haand, har Fangeremmen, 
der staaer i Forbindelse med Harpunen, i venstre. For at lokke 
Sælerne til, sidder der nede ved Harpunspidsen to udskaarne Ben- 
stumper, som vibrere paa gjennemskaarne Fjederposer. Saasnart. 
en Sæl er under Harpunen og kan stikkes, raaber den kiggende 
«ke», og den anden Mand stikker rask til. Denne Fangstmaade 
kaldes ituartorpok og benyttedes ogsaa tidligere paa den nord- 
lige Del af Vestkysten, men er saa godt som ganske gaaet i 
Forglemmelse der ?)}. 
Naar Selerne om Foraaret for at sole sig krybe op paa 
Isen igjennem de Huller, de selv frembringe, liste Folkene 
sig krybende hen til dem, idet de bevæge sig og give Lyd fra 
1) Rink: Grønland I, Side 125. ' 
*) Smst. Side 115. 
