98 
de Born, som han havde faaet med en afdød Kone, og for 
hvilke hun var Plejemoder. 
Den Omhed, som Manden viser overfor Konen, er dog ikke 
større, end at han, naar det er knappe Tider, rejser paa Gjæ- 
steri og undertiden bliver borte i lengere Tid, idet han saa 
lader Kone og Born sørge for sig selv. 
En almindelig Leg om Vinteren i festlige Anledninger, eller 
naar der kommer Gjæster til Huset, er «Lampeslukningsleg», 
som man ogsaa kunde kalde «Konebytning». I denne Leg del- 
tage saavel gifte som ugifte. En god Vært lader altid Lamperne 
slukke om Aftenen, naar der er Gjester i Huset. 
Bo de i Telt, leges ikke Lampeslukningsleg, men da komme 
ofte to og to Mænd overeens om at bytte Koner paa kortere 
eller længere Tid. De bytte da samtidig ogsaa forskjellige andre 
Ting. Det kan hændes, at de med det samme beholde den til- 
byttede Kone, idet de ikke igjen ville skilles ved de Gjenstande, 
de ere komne i Besiddelse af. En Mand holder imidlertid ikke 
af, at andre end den, han officielt holder Bytte med, sover hos 
Konen. Om Vinteren ved Lampeslukningsleg hersker der der- 
imod tilsyneladende fuldstændig Frihed. Men saavel ved denne 
som ved den nysnævnte Konebytning er der selvfølgelig de 
samme Begrænsninger ved Blodets Baand som ved Indgaaelsen 
af Ægteskab. 
Jeg skal her nævne et Exempel paa, hvorledes en Mand 
betragtede Forholdet til Byttekonen. 
Jeg havde givet Simiok en Foræring til hans lille Barn. 
Næste Dag kom han igjen og bad om en lignende Foræring 
endnu, idet han fortalte, at han den Nat havde sovet hos Ama- 
tingnak's Kone, der boede et andet Sted ved Fjorden. Hun 
havde ogsaa et lille Barn, hvilket han betragtede som sit Barn, 
ligesom hans Kones Barn i Grunden ogsaa var Amatingnak’s 
Barn. 
Af det anførte vil man kunne indse, at Sædelighedsfølelsen 
ikke kan være. dybt rodfæstet hos Angmagsalikerne; men der 
No 
