99 
er dog nogle Træk, som kunne tyde paa en saadan Følelse. 
Uitinak var paa Besøg i vort Nabohus. Han fortalte, at han 
om Natten ikke havde deltaget i Lampeslukningslegen, men strax 
havde lagt sig til at sove; thi, sagde han, havde han deltaget i 
Legen, maatte: han ogsaa gjøre Gjengjæld, naar Fremmede be- 
søgte hans Hjem, og han vilde ikke holde af, at andre Mænd 
havde Forbindelse med hans Kone. Da Ukutiak hørte, at 
Uitinak fortalte dette, sagde han, at han (Ukutiak) ikke havde 
leget den foregaaende Aften, men, da Lamperne tændtes, saae 
han godt, at (пай havde leget. Denne riposterede naturligvis 
strax Beskyldningen. 
Østlændingene vare meget villige til at underkaste sig vore 
anthropologiske Maalinger, ved hvilke jeg foretog en Mængde 
Krop- og Ansigtsmaal. Da de, som omtalt, indtil det 16de Aar 
gaa aldeles nøgne i Hus og Telt, skulde man ikke tro, at 
de kunde have noget imod at blotte sig fuldstændig for mig; 
men alligevel var der mange, som sagde, at de ikke vilde aftage 
deres Watit; thi efterat de vare begyndte at gaa med dem, 
turde de ikke mere blotte sig for Nogen. | Almindelighed vare 
de dog villige dertil imod en lille Extrabetaling, men flere yngre 
Mænd rødmede stærkt derved. 
Som Exempel paa Kvindernes Undseelse skal jeg nævne, at 
vi af Moderen til Uitznak's unge, smukke Kone bleve opfurdrede 
til at lægge Haanden paa Datterens Underliv. Jeg antager, at 
hun ønskede dette i Haab om, at Datteren derefter skulde blive 
frugtsommelig; thi saavel Moder som Datter vare bange for, at 
Uitinak vilde forlade denne sidste, fordi hun var barnløs. Datteren 
føjede sig villig i Moderens Fordring, men rødmede stærkt derved. 
Udslag af Angmagsalikernes Sædelighedsfolelse kommer 
ogsaa frem i flere Sagn, blandt hvilke jeg kun skal nævne 
Sagnet om «Sol og Maane» Nr. 10 og om «Pigen, der fik en 
Hund til Mand» Nr. 201), samt i den almindelige Talemaade, 
7) «Sagn og Fortællinger fra Angmagsalik» i et folgende Afsnit. 
7° 
