106 
man antager, at han er fortabt. Suiarkak kæntrede i Begyn- 
delsen af April, idet han skulde lægge til ved Isfoden. Han 
krøb ud af Kajak’en, men sank strax under. Hans Fader. og 
flere andre, som vare tilstede paa Isfoden, da Ulykken skete, 
og strax vare sprungne i deres Kajak’er for at hjælpe, gjorde 
intet Forsøg påa at redde ham, da han sank, skjønt han godt 
kunde sees og endog naaes med Aaren. 
Vi have hort Exempler paa, at Folk, der have været Doden 
nær, have styrtet sig i Havet for at være sikre paa at komme 
der; thi, naar ingen Slægtning begraver dem, er der ingen, der 
senere besørger det. Vi have i forladte Huse, hvor der har 
hersket Hungersnød, seet Skeletter ligge endnu paa Døds- 
stedet. 
Dersom en af Forfædrene er omkommen i Kajak, hvilket 
nu vistnok altid er Tilfældet, bliver en Afdøds Lig kastet i Havet 
eller lagt paa Strandbredden ved Lavvande for at skylle bort 
ved Højvande, og, dersom der er Is, stikkes det ned gjennem 
Isen. Man kan ofte lang Tid efter aldeles tydeligt se Liget ligge 
i Havet tæt ud for Huset. Undertiden, idetmindste i tidligere 
Tid, begravedes Ligene ogsaa paa Klipperne og tildækkedes med 
"løse Sten. For at spare Sten blev Liget ofte helt sammenbøjet 
og flere Lig henlagte i samme Grav. Saavel naar Liget begraves 
i Havet som paa Klipperne, faaer den Døde sine fornemste Red- 
skaber med sig. De henlægges i en Klipperevne og tildækkes 
med Sten. Hvis Liget kastes i Havet, bliver kun Kajak'en ned- 
sænket sammesteds !). 
1) Vi have ikke hørt noget om den af Egede i «Grønlands Perlustration» 
(S. 84) omtalte Skik, at man lægger et Hundehoved i smaa Børns Grave 
«ji den Tanke, at. som smaa Børn ere uforstandige, Hunden da skal støve 
og vise dem Vejen til Sjælens Land». Kandidat Eberlin har i en 
Barnegrav ved Kekertarsugsuk (paa den sydligste Del af Østkysten) fundet 
et Hundekranium i et særskilt Rum. Efter gamle Grønlænderes Sigende 
har det ikke været Regel at nedlægge et saadant Hoved i Børns Grave. 
Muligvis er det europæisk Poesi, støttet paa det Faktum, at det eneste, 
Børn ejede som deres eget, ofte var en Hund. I «Kort Vejledning i det 
