108 
Ulykke. Naar de endelig igjen begynde, maa de først bruge et 
Trylleord. 
Naar de Fraværende af Familien høre om Dedsfaldet, da 
sørge de ligeledes i høje Klagetoner; men deres Sørgetid varer 
kun et Par Dage. De, der ikke høre til den Afdødes Familie, 
f. Ex. indgifte Medlemmer, ere aldeles tause ved Klagehylene, ja 
synes endog at være fuldstændig ligegyldige derfor. En Kone 
kom f. Ex. og besøgte os, medens hendes Mand hengav sig til 
den voldsomste Sorg over nære Slægtninges Død; hun omtalte 
Sagen som noget, der ikke vedkom hende. 
Selvfølgelig tage Fremmede, som dog have kjendt den Af- 
døde godt, Sorgen med endnu større Sindsro, ja de spøge 
endog dermed og omtale de Efterladte med fuldstændig Lige- 
gyldighed. 
Angmagsalikerne have i det hele mange Sørgeskikke. Jeg 
skal her nævne dem, som en Enkemand maa underkaste sig. 
En meget klog og livlig Mand paa omtrent 35 Aar, der 
hedder Ukutiak, mistede sin Kone i April Maaned efter længere 
Tids Brystsvaghed. Fjorten Dage efter rejste han fra sit Hjem, 
Kumarmiut, ud til Kulusuk for at tage en ganske ung Pige til 
Ægte. Men, da han slæbte hende ud af Huset, kom hendes 
ene Ben til Skade, hvorfor han maatte rejse bort igjen med 
uforrettet Sag. Et Par Dage efter giftede han sig med Perkitigsaks 
tidligere «anden Kone», der var løbet bort fra ham til 
Norajik, fordi han var syg, og man troede, han vilde blive 
vanvittig. En af de første Dage i Maj kom Ukutiak ud til os. 
Vi hørte ham hyle og saae ham med en vaklende Gang, ligesom 
et Menneske, der var sønderknust af Sorg, gaa op til Hedninge- 
teltet. Her tog den almindelige Sørgekoncert sin Begyndelse; 
thi det var første Gang, han saae' disse Mennesker efter Døds- 
faldet. Da han derefter gik, viste Folkene deres Deltagelse ved 
at give ham Madvarer til Foræring. Ukutzak kom derefter vak- 
lende og stønnende forfærdeligt op til mig. Han maatte paa 
Grund af sin Sorg ikke sidde andre Steder i vort Hus end paa 
