124 
kunne se Trommen dandse af sig selv omkring Angekok’ens 
Hoved. Tartok’erne kunne ikke sees, men desto bedre kunne 
de høres. Der er kun sjeldent mere end een Tariok inde ad 
Gangen, og han taler gjennem Angekok’en i et særegent Sprog 
til Tilhørerne. 
Jeg skal her beskrive en saadan Forestilling hos vore 
Naboer, hvor Sanimuinak (Fig. 2 og Tav. VII) gjorde Angekok- 
kunster. 
Efter en Times Ventetid, under hvilken Angekok’en laa i 
Mørke ganske rolig bagved paa Brixen, blev alt gjort færdigt. 
Nye, knastørre Vandskind bleve hængte for Husindgangen, og 
andre Skind for Vinduet over Døren, medens de øvrige Vinduer 
ikke tildækkedes, idetmindste ikke det, udfor hvilket vi sade. 
Efterat Gulvet omkring Husgangen omhyggelig var fejet og af- 
gnedet, og all Smuds fjernet mellem Gulvstenene, blev et dob- 
belt sammenlagt Skind med Haarene paa lagt omhyggeligt 
tilrette foran Dørforhænget. En stor, flad Sten blev henlagt 
tilhøjre for Døren, saa at den dækkede Hulningerne i Gulv- 
stenene. Efterat Trommen var fugtet!), blev den tilligemed 
Trommestokken henlagt paa den flade Sten. En lang Kobberem 
med Haarene paa blev efter alle Kunstens Regler gjort blød 
ved Gniden, Strækning etc. 
Endelig kom Sanimuinak frem. Han gik som i Drømme, 
ligesom en Martyr, uden at se tilhøjre eller tilvenstre, og satte 
sig paa Gulvskindet. Den flade Sten og Trommen anbragte 
han meget nøjagtigt. Haaret bandtes sammen bagpaa, og en 
Kobberem trykkedes ned over Panden. Manden, der havde 
beredet Kobberemmen, bagbandt nu Angekok’en med den lige- 
fra Hænderne til Albuerne og snorede Remmen til, saa at 
Hænderne bleve ganske blaa. Under denne Proces stønnede og 
pustede Angekok'en, som om han laa under for en svær Magt. 
Da han saae, at jeg med Interesse fulgte Surringen af Armene, 
1) Trommen fugtes altid, førend den benyttes, for at give smukkere Klang. 
