à 135 
indtræffe, at den Vind, man onskede, kom, efterat der var gjort 
Angekokkunster. 
Det er dog ikke umuligt, at baade Jlinguaki’s og Avgo’s 
Tilstaaelse af deres egen Afmagt som Angekok’er, den enes til 
at udfore det gode, og den andens det onde, kun er Udslaget 
af den overordenlige Tilbageholdenhed, hvormed Eskimoerne 
omtale sig selv, en Tilbageholdenhed, der ofte kan have Ud- 
seende af Beskedenhed, men som dog vist snarere hidrorer fra 
en overtroisk Frygt for at omtale noget vedrørende dem selv, 
ligesom Frygten for at nævne deres eget Navn. Det er derfor 
meget muligt, at Angekok'erne i Virkeligheden endog tro paa 
deres egen Forbindelse med Aandeverdenen, uden dog at gjøre 
sig noget klart Begreb om, påa hvad Maade. 
Medens Angekok'erne have Omgang med Aandeverdenen i 
Overværelse af andre Mennesker og ofte kunne gavne og kun 
undtagelsesvis skade Medmenneskene, drive Zlisitsok'erne Om- 
gang med Aanderne i Hemmelighed og kun for at skade deres 
Fjender eller Samfundet. 
Medens Angekok'erne fortælle, at de ved at dreje paa en 
Sten kalde Aanderne til sig og derved lære at blive Angekok, 
saa maa /lzsitsok'en lære hos en æidre Jlisitsok. De maa være 
ene, naar det læres, og maa betale meget dyrt for Undervis- 
ningen. Naar en Angekoklærling i ti Aar har uddannet sig og 
ikke givet sig tilkjende som Angekok, da maa han arbejde paa 
at blive Jlisitsok. 
Ilisitsok'ernes vigtigste Kunst er at kunne lave Tupilek’er, 
som skulle dræbe de Mennesker, de udsendes imod. De laves 
af forskjellige Dyr, som Bjørne, Reve, Ryper og Sæler. Tillige 
skal Tupilek'en indeholde et Stykke af den Mands Anorak eller 
Fangst, som den skal udsendes imod. Den gjøres derefter 
levende ved at synge en Tryllesang over den. For at Tupilek'en 
skal voxe, lader Zlisitsok'en den patte sig mellem Benene. Naar 
den skal gjøre dette, vender han Anorak'en, saa at han har 
Rygsiden foran; hvorefter han slaaer Hætten op foran Ansigtet. 
