162 
med Tugdlerunat, Bær, -Bjornespek, Laller, Skindskrab, 
Matak (Hvalhud) о. $. у. 
Det tørrede Kjød opbevares i Fjeldklofter eller Huler fjernt 
fra Huset, ofte paa Steder, hvor det er vanskeligt at komme til 
om Vinteren, for at man ikke skal komme i Fristelse til at 
bruge det, førend det er nødvendigt. 
Mange Sæler, som fanges om Efteraaret, henlægges tætved 
Huset for at. fryse. Vi have flere Steder seet over en Snes 
store Sæler henlagte ved Siden af hverandre. 
Spæk haves gjerne meget rigeligt i Vinterforraad. Det 
ligger i Stengrave i Nærheden af Huset. 
Tidligere bidrog Angmagsæt'er ikke uvæsentlig til Vinter- 
forraad; men de ere kun fangede temmelig sparsomt i de 
senere Aar. 
I Løbet af Vinteren kommer en Periode, som kaldes 
Sultetid. Navnet maa dog i Almindelighed ikke tages bog- 
staveligt; thi det maa nærmest betragtes som en Art Fasten. 
De kalde nemlig den Periode for Sultetid, hvor de ikke have 
frisk Sælkjød, hvilket selvfølgelig retter sig efter, naar deres 
Forraad af hele frosne Sæler slipper op, og efter den Vinter- 
fangst, som de faa. Om de endog have Overflod af Hajkjød og 
tørret Sælkjød samt Muslinger og spiselig Tang, sige de dog, 
at de sulte. 
Sultetiden gaaer over til virkelig Hungersnød, naar Storisen 
kommer ind til Land, presses ind i Fjordene tidlig paa Vinteren 
og fryser fast der. Alt fryser selvfølgelig til og dækkes efter- 
haanden af Sne, saa at al Fangst bliver umulig. 
Dette var Tilfældet i. Vinteren 1881—82 ved Angmagsalik 
og i 1882—83 ved Inigsalik, noget Syd for Sermilik. Noden 
var paa disse Steder endog saa stor, at de efterlevende have 
spist de døde Mennesker. 
I Vinteren 1881—82 boede ved Kernertorswt (mellem 
Tasiusarsik og Ikerasarsuak) Angekok’en Kunit's Forældre; Kunit 
selv med Kone а og to Born; Aits’va’s Moder, Keligasak 
