163 
med Mand, to næsten voxne Dettre, to voxne Sønner og tre 
smaa Born, samt Kutuluk’s Fætter med Kone, der ligeledes var 
Datter af Keligasak, og to Børn"). Altsaa i det hele 19 Men- 
nesker, fordelte paa fire Familier med fem Fangere. 
Der var ingen Fangst, og alle Forraad bleve opbrugte. Da 
Noden blev stor, rejste Kunit til Kingerarjuit (ved Kujanilik) for 
at hente Hjælp; men han kunde ikke komme tilbage. Forst 
døde Kunit’s Forældre, som bleve kastede i Havet. Autuluk’s 
Fætter gik til Sermilik for at hente Hjælp, men frøs ihjel paa 
Tilbagevejen; man sagde, fordi Angekok’en Augpalugtok havde 
taget Sjælen fra ham. Da Foraaret nærmede sig, vare Folkene 
bragte til den yderste Nød. Væggene vare beklædte med Is. 
De havde ikke engang mere Spæk tilbage, saa at de afmagredes 
af Sult og af Kulde, og det ene Menneske døde efter det andet. 
De Overlevende maatte i April Maaned gribe til at spise de Af- 
døde for at opholde Livet. Der blev i det hele spist 13 Men- 
nesker. De bleve kogte ved Spæk, som blev skrabet op udenfor 
Huset ved Spækgravene. De eneste, der overlevede Vinteren 
paa dette Sted, vare Keligasak og hendes Datter Aitsiva. Keli- 
gasak havde altsaa været med til at spise sin Mand, otte af 
sine Børn og fire Børnebørn. Paa den Tid, Fjordens Beboere 
rejste paa Angmagsætfangst, bleve de to Overlevende afhentede 
af Kunit. 
Der herskede Nød overalt i Angmagsalik-Egnen den Vinter. 
Alle Hunde bleve slagtede undtagen et Par ved Norajik og et 
Par ved Sermilik. 
Ved Nunakitit omkom samme Vinter mindst -femten Men- 
nesker som Følge af Hunger og Sygdom. Angekok’en Avgo 
med sin voxne Søn rejste bort fra sine to Koner og fire Børn, 
førend Nøden var paa det højeste. Af de øvrige Beboere over- 
levede kun et Fruentimmer Ulykken. Hun blev afhentet om 
Foraaret i Konebaad. To Mænd, der forsøgte at gaa over Isen 
1, Som tidligere omtalt, faaer man ikke Navnene at vide paa de Døde. 
bes 
