164 
til den modsatte Side af Fjorden, frøs ihjel paa Vejen. Af de 
øvrige gik nogle ned til Stranden og kastede sig selv i Havet. 
En af Avgo's Koner gik udenfor Huset, hvor hun døde. Resten 
døde inde i Huset, hvor deres Skeletter endnu laa, da vi be- 
søgte Stedet. Deres Forraad af Spæk var ikke sluppet op, ja 
man siger endog, at der af og til fangedes en Sæl, men at der 
i Forbindelse med Nøden kom Sygdom, hvorved Befolkningen 
afkræftedes og omkom. 
Kutuluk boede dengang ved Umivik (i Angmagsalik-Fjorden). 
Her vare de ogsaa nær sultede ihjel; men i det yderste Øjeblik 
fik hans Kone en Bjørn"), og senere fangede Kutuluk en Net- 
side. дала, som boede sammen med ham, kunde aldeles 
ikke røre »sig af Afkræftelse, og Kutuluk selv kunde næppe gaa, 
men maatte støtte sig paa Slæden, som han skubbede foran sig, 
naar han gik paa Fangst. 
Vinteren efter var ogsaa meget streng, men der var mange 
Bjørne ved Angmagsalik, hvorfor man undgik stor Nød. Læn- 
gere Syd paa ved /nigsalik var Tilstanden værre. Sex Menne- 
sker døde her af Hunger i Forbindelse med Sygdom. Ogsaa 
der fortærede de Overlevende Ligene. 
Det er ikke blot i de sidste Aar, at Nøden har veret saa 
stor, at de Indfødte have spist Lig; men Lignende omtales 
ogsaa i flere ældre Fortællinger. Isærdeleshed har det ikke 
været usædvanligt, at Folk, som have været ved Азайтей, have 
sultet og derfor maattet spise Lig. Dette har virket saa af- 
skrækkende, at man i de senere Aar ikke rejser saa meget 
derop som tidligere. At Hungersnød dog maa henregnes blandt 
de sjeldnere Dødsaarsager, synes at maatte forudsættes, alene 
paa Grund af, at Kysten har kunnet vedblive at være beboet. 
Paa Vestkysten fortælles almindeligt, at Østlændingene slaa 
Folk ihjel for at spise dem. Det samme fortaltes os af de syd- 
') Man siger, at den «faaer en Bjorn», som først «faaer Øje paa» en Bjørn, 
der dræbes. 
