165 
ligere boende Ostlendinge om Angmagsalikerne. Ved Angmag- 
salik derimod fortælles kun enkelte Historier derom, der skulle 
være passerede for mange Aar siden og mulig maa henregnes 
under Sagnfortællingerne. De to almindeligste af disse skal jeg 
her anføre. 
Da Beboerne ved Азайтей sultede meget, kjorte en Mand 
med Kone og to Børn paa Slæde til en Ø udenfor, der hedder 
Igdlitalik. Om Vinteren kom en Pige ud til dem for at frelse 
sig fra Hungersdøden. Manden slog hende ihjel, og hun blev 
spist. Hendes Hoved blev sat paa en Stage over Lampen, og 
Manden sang Tryllesang over det. Det blev derefter aabent 
Vande, der fangedes mange Sæler, og de vendte senere tilbage 
til Angmagsalik. 
For mange Aar siden havde Befolkningen ved Kulusuk lidt 
stor Nød om Vinteren. Mange Mennesker sultede ihjel, og de 
Overlevende spiste Ligene. Om Foraaret, da de atter begyndte 
at fange Sæler, spiste en Mand sit eget Barn, fordi han længtes 
saa meget efter Menneskekjød igjen (se. Fortælling 43). De for- 
tælle, at Menneskekjød smager lige saa godt som Bjørnekjød, 
men at man altid kan se paa Folks Ydre, om de have spist 
det; og de, der have været nødsaget til at spise det, undse sig 
for at tale derom. 
