169 
for godt betalt, fordi jeg lod mig narre til at betale det forste 
Stykke meget for højt, alene for at opfylde deres Ønsker om 
Ting, som de sagde, at de meget savnede. Havde jeg vidst, at 
Sælgeren havde havt flere og bedre Ting, vilde jeg naturligvis 
ikke af Godhed have overladt ham det kostbarere Tuskstykke 
for den daarligere Gjenstand. 
Da vi kom op til Angmagsalik, var der kun faa af Be- 
boerne, som kjendte Brugen af Tobak — dog kun som Snus- 
tobak —, hvormed de havde stiftet Bekjendtskab paa deres 
Rejser sydpaa. De sydlige Østlændinge gjøre nemlig paa deres 
Handelsrejser til Vestkysten store Indkjøb, ikke sjeldent af en 
hel, stor Rulle hollandsk Tobak. Tobakken tilberedes ligesom 
paa Vestkysten malet sammen med Kvarts for at blive drøjere, 
og den opbevares i samt benyttes fra et dertil lavet Horn. Alle 
Beboerne ved Angmagsalik kjendte dog Tobakken af Omtale 
som et overordentlig. forfriskende Pirringsmiddel. Mange vare 
derfor strax meget begjærlige efter at gjøre dens Bekjendtskab, 
om det endogsaa i Begyndelsen kostede dem megen Hoste og 
medfølgende Taarer. De vedbleve nemlig at helde Tobak i 
Næsen, indtil de vare ved at kvæles af Hoste. Stærkt stønnende 
og med Taarerne trillende ned ad Kinderne havde de længe 
godt af at have snust hos os. Da de havde faaet Smag for 
Tobakken, bleve de Alle meget lidenskabelige Dyrkere af den, 
saa at vi kunde betale saa godt som alting med Tobak. De 
sagde, at naar de vare søvnige, trætte eller sultne, behøvede 
de blot at tage en Pris Tobak for atter at blive fuldstendig 
friske. Jlinguak’s Tobak slap op i Løbet af Vinteren, og han 
sendte derfor sin Plejesøn til os fra Sermilik paa en over- 
ordentlig besværlig Fodvandring for atter at faa Forsyning; thi 
han kunde ikke mere undvære dette Oplivelsesmiddel. 
Da vi rejste derfra, forsynede vi selvfølgelig Beboerne 
saa rigeligt som muligt, men mange sagde til os, at de 
vidste ikke, hvorledes de skulde kunne undvære Tobakken, naar 
den slap op, hvorfor de opfordrede os til endelig at sørge for, 
