170 
at fremtidige Xavdlunak'er, der kom op til dem, vare rigelig 
forsynede dermed. 
Jeg er sikker paa, at af alt, hvad vi medbragte til dem, 
var der intet, der vandt saa almindeligt Bifald og derfor vil be- 
virke saa stort Savn som Tobakken. Det er naturligvis be- 
klageligt, at vi have givet dem Smag for denne Luxusartikel; 
men den synes at have den samme Pirringskraft paa dem som 
Kaffe og Brendevin paa Vestlendingene. Brugt som Snus blandet 
med Kvarts tager den kun liden Plads op og er meget billig, 
saa det vil vere meget let at holde dem forsynéde dermed. 
Men man maa helst undgaa at bibringe dem Smag for at ryge 
eller skraa Tobak, hvilket de endnu ikke have faaet Smag for. 
Tojvarer træde i anden Række af Handelsartikler. Ang- 
magsalikerne sætte selvfølgelig stor Pris paa de lette Tøjstoffer 
paa varme Sommerdage, hvor Skindklæderne, især i Kajak og 
Konebaad, ere til megen Gene. Saavel Mænd som Fruentimmer 
benytte dem til Anorak’er, men tillige benytte Mændene dem til 
Betræk paa de bredpullede Huer, og Fruentimmerne til Hoved- 
tørklæder. Den røde Farve sættes der mest Pris paa. 
Jernkram er naturligvis ogsaa en vigtig Tuskhandelsartikel, 
men nu, da Alle ere forsynede med det vigtigste, træder den i 
Baggrunden for Tøjvarerne. 
Jeg skal her med det samme nævne, at Geværer vare 
kjendte deroppe, førend vi kom dertil, idet Angmagsalikerne paa 
deres Handelsrejser have seet dem hos de sydligere boende 
Østlændinge, hvoraf mange ere forsynede dermed. En Mand 
fra Sermilik, ved Navn Jngmalukutuk, havde endog medtaget 
et saadant derop, men, da han ingen Ammunition medbragte 
dertil, blev det skaaret istykker til Beslag påa Dupper af Har- 
puner og Lændsere. To unge Mænd bleve forsynede af os 
med Geværer, nemlig /lznguakts Plejesøn, Xitigajak, til Løn for 
Følgeskabet derop, og vor Nabo Kutuluk's Søn, Napardlugok, 
for godt Naboskab. Især den første fangede fortrinligt med 
Riflen. En tredie, af os skjænket Riffel er ogsaa kommet derop, 
