175 
havde nemlig to fraskilte Koner, hver med to Born, som han af 
og til kom og saae til.) Endog indbyrdes var der ikke det bedste 
Forhold mellem Avgo og Maratuk. Sidstnævnte forraadte saa- 
ledes uden Anledning Avgo for os som Tyv og Logner, og 
sagde, da Avgo blev syg, at han ligesaa gjerne kunde gaa hen 
og drukne sig. Da disse to, efterat have begaaet flere For-. 
brydelser, ikke følte sig sikre ved Angmagsalik, rejste de om 
Vinteren i Slede med deres hele Familie til Sermiligak. Her 
boede blandt andre Uiuak, som var meget bange for Ange- 
kok’ernes Hævn. Han havde nemlig i sin Ungdom villet være 
Angekok og havde derfor siddet og drejet tre Dage paa en stor 
Sten, men havde hverken hørt eller seet noget. Han havde 
ikke seet Aander og havde aldrig hørt andre end Angekok'erne 
selv tale, naar de gjorde Kunster. Han havde hørt alle de 
sædvanlige Historier, som Angekok'erne fortælle, men troer ikke 
påa dem. Han troer heller ikke, at Angekok'erne kunne helbrede 
Syge eller hjælpe Folk, der ikke kunne fange. Han har tidligere 
været en god Fanger, men da han ikke mere kunde fange, 
søgte han Hjælp hos Angekok'erne, som dog ikke formaaede 
noget. Han troer derfor ikke mere paa dem i nogensomhelst 
Henseende og siger, at der er mange Folk, som heller ikke: tro 
paa dem. 
Da Avgo og Maratuk nu kom op til Sermiligak, blev Utuak 
og de andre, som hoede deroppe, bange, især fordi Maratuk 
engang havde forsøgt at dræbe Utuak. Saasnart de derfor saae 
Lejlighed dertil, rejste de bort, og Utuak maatte endog efterlade 
sin Konebaad, som Argo satte sig i Besiddelse af. Nu lever 
Utuak med to Koner og syv Børn omtrent af Naadsens Brød 
hos Äutuluk. Han tør ikke gaa paa Fangst uden at være i 
Selskab med Folk, som han kan stole paa, af Frygt for Hævn 
af en eller anden Angekok. 
Gjæstfriheden er overordentlig stor. Selv om Beboerne påa 
to forskjellige Steder ikke nære venskabelige Følelser for hver- 
andre, er der dog intet til Hinder for, at de aflægge gjensidige 
