181 
Det kunde i første Øjeblik synes paafaldende, at Selvmord 
ikke skulle være saa ganske sjeldne hos Angmagsalikerne, der 
dog nære saa stor Frygt for Døden, rigtignok især naar den er 
fremkaldt ved indvendige eller hemmelige Aarsager. | Denne 
Modsætning kan imidlertid forklares af det Mod og den Døds- 
foragt, de udvise under de aabenbare Farer, deres Erhverv saa 
godt som daglig fører med sig. 
Som det før er omtalt, er Sygdom den almindeligste Grund 
til Selvmord, fordi den Syge er kjed af at lide. Dog kjendes 
ogsaa Exempler paa Selvmord af andre Grunde. 
Da Tigajat’s Søster, efterat hun i mange Aar havde været 
oppe ved Kialinek, kom tilbage til Angmagsalik, tog hun ikke til sin 
Fader for at bo hos ham, men boede hos andre Folk. Dette 
tog Faderen sig saa nær, at han lagde sig til at sove udenfor, 
naar det var koldt, og bevirkede derved sin Død. 
En Mand bebrejdede sin Svigermoder, at hun var saa 
‘gammel, at hun ikke var til nogen Nytte, og han kunde ikke 
forstaa, hvorfor hun ikke døde. Hun gik derefter ned til 
Stranden og druknede sig. 
Upakangitek fulgte sin Fader til Stranden, hvor han gik i 
Kajak. Da han var kommen et Stykke fra Land, saae Sønnen, 
hvorledes han med Villie kæntrede med Kajak’en. Inden nogen 
Kajak kom ud til ham, var han druknet. 
Naar et Menneske paa Vestkysten af Gronland, paa Grund 
af Forurettelse, ganske unddrager sig Samfundet, mener man, 
at han opnaaer overnaturlige Legemsferdigheder og en Gjen- 
gangers Egenskaber. En saadan kaldes: Kiwvitok. Ostlen- 
dingene sagde, at der iblandt dem ikke kjendtes Äiwitok’er; de 
havde vel hørt Tale om saadanne, men de vare komne fra 
Vestkysten. 
Af den her givne Skildring af Angmagsalikerne haaber jeg, 
al det fremgaaer, at de ere opvakte, klegtige og forstaa godt 
