245 
2. Imerasugsuk, 
fortalt af Utuak!). 
Imerasugsuk havde havt mange Koner, thi han havde dem 
aldrig længe, fordi han altid dræbte og spiste dem og deres 
Børn. For at hans Koner skulde blive fede, fik de aldrig Lov 
at drikke Vand. Han var Storfanger og gik ofte i Kajak, og 
naar han gik ud, gjemte han Vandkarret for Konen, for åt hun 
ikke skulde drikke under hans Fraværelse. Naar han kom hjem 
fra Fangst, gav han Konerne megen Mad at spise, for at de 
skulde blive fede. Med Kniven i den ene Haand befølte han 
dem ofte paa Arme og det øvrige Legeme for at føle, om de snart 
vare fede nok. Naar han havde været paa Fangst og ikke 
havde fanget noget, plejede han at dræbe sine Koner for at 
koge og spise dem. Efter at have spist en Kone, besøgte han 
dennes Familie og sagde: «Nu har jeg igjen mistet min . 
Kone». Han tog sig derefter en anden, som han slæbte hjem 
med sig. 
Endelig fik han en Kone, som hed M?sana. Hun havde 
flere Brødre, og han tog ogsaa hendes lille Broder med hjem. 
Naar Zmerasugsuk gik ud paa Fangst, gik hans Kone ud i Hus- 
gangen og bortslikkede Vandet, som drev ned ad dens Loft og 
Vægge. Da han engang kom hjem fra Fangst og ikke havde 
fanget noget, slog han Mésana’s Broder ihjel, kogte ham og gav 
sin Kone et Stykke af Kjødet, som hun skulde spise, Misana 
foregav at spise det, men lod det falde ned bag Halskraven, 
fordi hun ikke vilde spise sin Broder. Da /merasugsuk derefter 
gik ud i Kajak, besluttede hun sig til at flygte fra ham. Hun 
gravede en stor Sten ud af Bagmuren i Huset og dannede bag 
denne en Hulning, som kunde skjules af Stenen. Derefter 
fyldte hun sin Anorak med Lampemos og lagde den раа den 
1) Det samme Sagn er fortalt af Sanimuinak, efter hvis Fremstilling det 
nærværende er suppleret. 
