251 
4. Kunuk, 
fortalt af Sanimuinak}). 
Der laa to Huse tæt ved hinanden. Nuerniakajık slog 
Beboerne af Nabohuset ihjel, saa at kun to Drenge bleve tilbage. 
De to Drenge, der vare Brødre, rejste nu midt om Natten ind 
i Landet. Den næste Dag saae de en Mand staa paa Fangst 
med sin Jtwarten i Haanden. De gik hen til ham. Han stod 
her sammen med sin Kone, fordi de ingen Børn havde. «Hvor 
komme I fra?» spurgte Manden. «Vi komme derude fra, fordi 
alle de andre ere blevne dræbte». — Derefter løb Manden 
og Konen omkaps om, hvem de skulde have til Plejesøn. 
Hun rørte først ved den ældste af Brødrene, hvorfor hun fik 
ham, og Manden den yngste. Da de voxede til, hærdede de 
sig ved at gaa ud i Kulden om Vinteren og hente Tang, samt 
øvede deres Kræfter ved at løfte store Sten. Da de næsten 
vare fuldvoxne, døde den yngste af Brødrene. Den ældste 
Broder, som hed Kunuk, blev meget bedrøvet herover, men 
øvede snart sine Kræfter paany. Han begyndte nu at fange og 
blev en god Fanger. Da han blev ældre, vilde han gifte sig 
og fik en smuk Kone. 
Ungilataki plejede at dræbe Folk, naar de havde smukke 
Koner, for at tage disse til sig. Da Kunuk havde giftet 
sig, vilde Ungilatakri have hans Kone, hvorfor han vilde holde 
Trommedands med ham, skjendt denne ikke kunde synge. 
Ungilataki havde til Medhjælper en lille, meget fed og stærk 
Mand, der hed Ususugmiarsuk. Han delte Koner med ham. 
Førend Kunuk rejste til Ungilataki, sang hans Plejemoder over 
hans Anorak, for at Ungilataki ikke skulde kunne gjøre ham 
nogen Skade. Han rejste nu med Konebaad til Ungélataki, men : 
1) Hovedelementet i denne Fortælling er af Utuak tillagt den paafolgende 
Fortælling om Diartek. Jeg har udeladt dette Element der, fordi jeg 
antager, at det er en vilkaarlig Tilføjelse, og har suppleret den hos- 
staaende Fortælling med Utuak's. 
