256. 
Konens Bryster naaede op over Skuldrene, saa at Barnet kunde 
sidde i Amaut'en og drikke, medens Moderen roede. 
Da Uvartek var kommen op over Strømmen, saae han en 
stor Kajak mellem en Flok Narhvaler og snart efter nogle Huse. 
Men da han, fordi han var alene, frygtede for at møde den 
store Mand, ventede han. til Natten med at gaa op til Husene, 
for at se paa Redskaberne der. Han saae nu en stor Narhval- 
tand, der blev brugt som Kjødpind, og hvorpaa der sad 
Menneskehænder, Bjørnekjød og Spæk, Hvalroskjød og Spæk og 
Narhvalkjød og Spæk. Da han var bange for disse Folk, rejste 
han om Natten i Slæde inden om deres Boplads gjennem et 
stort Dalstrøg. 
Efter at de vare komne omkring Landet, blev det Vinter, 
saa at de maatte overvintre og først næste Aar rejse videre. 
Paa Vejen langs med Landet var der ligesaa mange Sæler som 
Ryper, og naar Ryperne skreg, kom Sælerne op. Da de 
vare komne til Landets Spids Nord paa (nuna zsud), rejste de’ 
langsmed en stejl Kyst, hvor de ikke kunde lægge til Land, og 
hvor Strømmen var stærk. De maatte derfor om Aftenen lægge 
ind til en stejl Klippe, i hvilken Uzartek slog en Sælhunde- 
blodprop til at fortøje Baaden ved. 
De kom derefter til et Sted, som de kaldte Xrgdlivigsivit!), 
fordi det laa imellem to Fjelde, som lignede Hornene påa en 
Konebaad. Herfra kom de til en stor Fjord, der aldrig frøs til, 
og hvor der ingen Sæler var, men derimod altid store Mængder 
af Narhvaler og Hvidfisk. Naar disse skulde skifte Hud, krøb 
de op paa store Sandsletter, som fandtes her, og rullede sig 
rundt for at faa Skallerne bort.  Uzartek's Kone samlede her 
saa mange Narhvalhorn-Spidser, som hun kunde have i sin 
Favn, og dem brugte hun til at spænde Skind ud med. Dernæst 
kom de til Kasagsik, der boede ikke langt her Nord for 
(Angmagsalik), og fangede Bjørne i Fælder, og endelig tilbage 
1) kigdlue — Sædet mellem Hornene paa en Konebaad. 
