260 
han skulde fortælle Sagn. Naar han ikke havde flere at for- 
tælle, sagde de, at han skulde fortælle om sine afdøde Børn. 
Dette vilde han ikke, men de tvang ham dertil, og han blev 
gjerne vred derover. Naar Folkene derefter spiste, fik han som 
oftest en Sælhundelalle, hvorpaa der ingen Kjød var. Da han 
engang som sædvanlig havde været nødt til at fortælle om sine 
afdøde Børn, og han som Følge deraf var bleven vred, blev der 
indbragt en Sel, som blev skaaret op, og Natatek fik som sæd- 
vanlig en Lalle uden Kjød paa. Da Manden i Huset gik ud, 
kastede Natatek Benet ud i Gangen og sagde, at det skulde 
blive til et Menneskeskelet, saa at det kunde skræmme Folkene 
ihjel. Han hørte da noget løbe udenfor, og da han kom ud, 
saae han Skelettet løbe over Manden, som derved skræmtes ibjel, 
og derefter gik det ind i Huset og skræmmede alle Beboerne ihjel. 
Den følgende Dag ladede Natatek sin Baad og rejste med 
sin Kone til Zngmikertok!), hvor der boede to gamle Folk med 
deres Datter. Da han var kommen hertil, hørte han, at de 
andre Folk ude fra Mundingen af Fjorden vilde komme for at 
hævne Drabene. En Dag da det blev lyst, saae han en stor 
Mængde Konebaade og Kajaker komme ude paa Fjorden, og 
den ældste Mand kom foran alle de andre. Da Natatek saae 
dette, begyndte han at synge og gjøre Tornakkunster, skjøndt 
han ikke var Angekok. Idet han gjorde Tornakkunsterne, saae 
han, at alle Træbakkerne bleve fulde af Lax, og der kom frem 
en Sel, hvis Hoved var Skelet, og som skræmte ham selv og 
alle de andre tildøde. Medens han gjorde Tornakkunster, sang 
de Gamle og deres Datter. Natatek og hans Kone bleve snart 
efter levende igjen. Den Ældste udefra kom nu ind og stak 
Beboerne med Kniven i Ansigtet; men skjøndt de stode ganske 
stille, kunde Kniven ikke trænge ind i dem paa Grund af de 
Tornakkunster, der var gjort. Han maatte derfor opgive at stikke 
dem ihjel og gik. ud igjen. 
1) En Ø inde i Angmagsalik-Fjorden. 
