269 
11. "De to Fættere, 
forlalt af Sanzmuznak. 
Der var.engang to Fættere, hvoraf den ene et Foraar, da 
han alene gik ud i Kajak, ikke kom hjem igjen. Det blev Vinter, 
uden at den Borteblevne kom tilbage. Neste Foraar da den 
anden Fætter var inde i Fjorden, fik han Øje paa en Kajak, og 
da han roede langs med Landet, gjenkjendte han snart i denne 
sin Fetter, der var blevet borte Aaret før. Denne fortalte ham, 
at han var bleven bortført af en Fjordbo, som boede inde i 
Bunden af Fjorden, og at han var bleven gift med dennes 
Datter. Han opfordrede Fætteren til at følge med' sig ind i 
Fjorden og fortalte tillige, at de slog Folk ihjel derinde; men at 
han nok skulde passe paa ham. De roede nu ind i den store 
Fjord, hvor de fik Øje paa Huset, i hvilket der var tre Fangere, 
nemlig den gamle Fjordbo, dennes Søn og den røvede Fætter, 
som nu var Svigersøn af den gamle Fjordbo. 
Da det begyndte at blive mørkt, kom Sønnen hjem slæbende 
paa en stor Sortside. Han roede rask; men da han saae, at 
der laa to Kajaker ved Huset, roede han ganske smaat, som 
om han ikke kunde magte Sælen. Da han kom iland, hentede 
han et Stykke tørret Kjød, som han gav den Fremmede. 
Det blev Aften, og Faderen kom hjem med en stor Sortside. 
Medens de saae ham paa Afstand, roede han såa stærkt, som 
om han slet ikke havde noget paa Slæb; men da han saae, at 
der var en Kajak mere end sædvanligt, roede han ganske 
smaat, for at man skulde tro, at han ikke var stærk. Han 
lagde til Land og trak Sælen op, hvorefter han sagde til den 
Fremmede, at han skulde komme ind med i Huset, og da han 
kom ind, satte han en Side tørret Kjød frem for ham. 
Da Lamperne slukkedes, blev der tændt en lille Lampe nede 
ved Gulvet, og den gamle Fjordbo begyndte at arbejde i Træ, 
for at de andre kunde sove, og han kunde komme til at dræbe 
den Fremmede. Fetterne skulde sove sammen; men de skiftedes 
